ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" березня 2020 р.                                        Справа №914/1136/19

Місто Львів
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого судді                                                                                Бонк Т.Б.,
суддів                                                                                                    Бойко С.М.                                                                                                                        Якімець Г.Г.
секретар судового засідання - В.Лагутін,
за участю представників : 
від позивача - не зявився;                          
від відповідача - Шпунт М.Б.;
від третьої особи - не з`явився;
                                              
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства обмеженою відповідальністю "Юрпромтехсервіс", м. Львів, від 20.11.19.
на рішення Господарського суду Львівської області від 21.10.2019 (повний текст рішення складено - 31.10.2019, суддя  Синчук М.М.)   
у справі № 914/1136/19
за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції", м. Київ, 
до відповідача: Товариства обмеженою відповідальністю "Юрпромтехсервіс", м. Львів,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ТОВ "Будівельна корпорація "Львіввікнопласт", м. Львів,
про: звернення стягнення на предмет іпотеки

                                                  ВСТАНОВИВ:

короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції:
до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрпромтехсервіс", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ТОВ "Будівельна корпорація "Львіввікнопласт" про  визнання за Товариством з обмеженою відповідністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек всі права іпотекодержателя, які визначені чинним законодавством України та Договором іпотеки від 30.07.2008 року, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Білицею О.З. та зареєстровано в реєстрі за   № 1702, в тому числі переважне право одержати задоволення своїх вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Львіввікнопласт» за кредитним договором № 158 від 30.07.2008 року за рахунок предмета іпотеки - навчально-виробничі майстерні, позначені на плані літерами «Б-2», загальною площею 2483,1 м. кв., які знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Пасічна, 93, та належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Юрпромтехсервіс» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 378384546101) та звернути стягнення на предмет іпотеки - навчально-виробничі майстерні, позначені на плані літерами «Б-2», загальною площею 2483,1 м кв., які знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Пасічна, 93, що належать на праві власності Товариству обмеженою відповідальністю «Юрпромтехсервіс» в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Львіввікнопласт» за кредитним договором № 158 від 30.07.2008 року в сумі 7 271 126,46 грн (сім мільйонів двісті сімдесят одна тисяча сто двадцять шість грн 46 коп.) шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. 
Рішенням Господарського суду Львівської області від 21.10.2019 (повний текст рішення складено - 31.10.2019, суддя  Синчук М.М.)  у справі №914/1136/19 - позов задоволено повністю. Визнано за Товариством з обмеженою відповідністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек всі права іпотекодержателя, які визначені чинним законодавством України та Договором іпотеки від 30.07.2008 року, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Білицею О.З. та зареєстровано в реєстрі за № 1702, в тому числі переважне право одержати задоволення своїх вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Львіввікнопласт» за кредитним договором № 158 від 30.07.2008 року за рахунок предмета іпотеки - навчально-виробничі майстерні, позначені на плані літерами «Б-2», загальною площею 2483,1 м. кв., які знаходяться за адресою: м. Львів , вул. Пасічна, 93, та належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Юрпромтехсервіс» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 378384546101). Звернуто стягнення на предмет іпотеки - навчально-виробничі майстерні, позначені на плані літерами «Б-2», загальною площею 2483,1 м кв., які знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Пасічна, 93, та належать на праві власності Товариству обмеженою відповідальністю «Юрпромтехсервіс» в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Львіввікнопласт» за кредитним договором № 158 від 30.07.2008 року в сумі 7 271 126,46 грн (сім мільйонів двісті сімдесят одна тисяча сто двадцять шість грн 46 коп.) шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Стягнуто з Товариства обмеженою відповідальністю «Юрпромтехсервіс» на користь Товариства з обмеженою відповідністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» -110 987, 90 грн судового збору.
Вищезазначене рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на підставі Договору факторингу шляхом уступки права грошової вимоги від 29.11.2011 року та Договору про відступлення прав за іпотечним договором від 25.04.2013 року ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» набуло всі права грошової вимоги до ТОВ «Будівельна корпорація «Львіввікнопласт» за Кредитним договором та всі права вимоги за Договором іпотеки. ТОВ «Будівельна корпорація «Львіввікнопласт» свої зобов`язання за Кредитним договором не виконало: отримавши кредит у розмірі 300  000,00 доларів США, повернуло лише 30  000,00 доларів США, отже основна заборгованість за кредитом становить 270  000, 00 доларів США. Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» має право задовольнити свої вимоги до ТОВ «Будівельна корпорація «Львіввікнопласт» за Кредитним договором в сумі 7271126,46 грн. Відповідач - ТзОВ «Юрпромтехсервіс» набув право власності на предмет іпотеки після скасування рішення Галицького районного суду м. Львова від 18.10.2013 року у справі № 461/10151/13, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 18.02.2014 року, якими було припинено іпотеку за Договором іпотеки від 30.07.2008 року.
У задоволенні заяви про застосування позовної давності було відмовлено, оскільки відповідач не є іпотекодавцем, набув право власності на нерухомість після укладення Договору іпотеки, право на звернення позивача з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки виникло у позивача з 25.11.2016 р. з моменту отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої йому стало відомо про зміну власника предмета іпотеки.
Короткий зміст вимог та узагальнених доводів апеляційної скарги:
до апеляційного суду надійшла апеляційна скарга відповідача, в якій скаржник просить рішення суду першої інстанції - скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити повністю. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що:
судом першої інстанції неправильно застосовано норми ЦК України, що регулюють відносини щодо застосування позовної давності. Так, за приписами ч. ч. 2,  3 ст.  264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Отже, із зверненням 31.03.2010  р. первісного кредитора з позовом до Галицького районного суду м. Львова позовна давність перервалась, із цього моменту перебіг її строку почався заново та сплила 31.03.2013р..
Необгрунтованими є також посилання суду першої інстанції на отримання позивачем інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої йому стало відомо про зміну власника предмета іпотеки 25.11.2016 р. Так, вказане мало місце вже після закінчення (31.03.2013р.) строку позовної давності, а тому ця обставина жодного правового значення для її обчислення чи перебігу не має.
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №169289754 від 05.06.2019 року вбачається, що власником нежитлових приміщень, що були предметом іпотеки, є ТзОВ «Юрпромтехсервіс», дата державної реєстрації: 07.11.2014 р. Однак, приписами ст. 261 ЦК України обумовлено, що перебіг позовної давності починається не лише від дня, коли особа довідалася, але й від дня, коли вона  могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, є відкритою та загальнодоступною, а відтак, ця інформація могла бути відомою з 07.11.2014 р..
З огляду на те, що формування витягу із загальнодоступного та відкритого джерела - Державного реєстру речових прав на нерухоме майно залежить виключно від волі та дій самого позивача, такі обставини носять суб`єктивний характер та не свідчить про поважність причин. 
Суд першої інстанції як на підставу для задоволення позову до ТОВ «Юрпромтехсервіс» зіслався на ст.  23 Закону України «Про іпотеку», згідно із якою особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця  і має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. За приписами ст. 262 ЦК України, заміна сторін у зобовязанні не змінює  порядку обчислення та перебігу позовної давності.
Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було встановлено жодних поважних причин, які б об`єктивно перешкоджали первісному кредиторі чи позивачу звернутись із позовом в межах строку позовної давності, у тому числі тих, що існували до спливу  строку позовної давності (до 31.03.2013р.).
Скаржник також посилається на помилкове не застосування судом першої інстанції ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ст.  4 Закону України «Про іпотеку» та не встановлення переходу до позивача статусу іпотекодержателя та обтяження на його користь належного відповідачу майна.   Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Судом не було встановлено здійснення державної реєстрації зміни іпотекодержателя  із ПАТ «Кредобанк» на ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» в наслідок укладення Договору про відступлення прав за іпотечним договором від 25.04.2013 року. Так як обтяження майна запису про обтяження забороною майна та вилучення з державного реєстру іпотек запису про його обтяження на користь ПАТ «Кредобанк» не збереглося, то на нового власника об`єкту нерухомості не поширюється статус іпотекодавця  за іпотечним договором, відсутні підстави для задоволення позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 13.02.2019р. по справі № 630/584/15-ц.
Недоведеним апелянт також вважає перехід прав та обов`язків за кредитним договором до позивача. За змістом пунктів 3.1, 3.2, 3.5, 6.2. Договору факторингу від 29.11.2011р. позивач приймає від банку права вимоги зазначені у Додатку №1. Банк зобов`язується надіслати кожному позичальнику та стороні забезпечення повідомлення про проведене відступлення, згідно форми Додатку №3; Банк передає новому кредитору документацію за формою №4. Таким чином, належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги позивачем за кредитним договором, є належно оформлені та підписані Додаток  № 1 за умови, що він містить дані за кредитним договором, надіслане повідомлення згідно форми Додатку №3, а також докази на підтвердження передачі документації за формою Додатку №4. Водночас, позивачем не надано, а матеріали справи не містять вказаних документів, з яких можна було б встановити факт відступлення позивачу прав вимоги за кредитним договором, у тому числі читабельних та складених у повному обсязі, без яких неможливо з`ясувати їх повний та точний зміст. Суд не дослідив підстави набуття права власності на майно відповідачем. 
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно та із порушенням вимог ч.  4 ст.  75 ГПК України обгрунтував  оскаржуване рішення ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.07.2014 року у справі №6-12866св14 та рішенням Апеляційного суду Львівської області від 04.10.2016 року у справі № 461/10151/13, оскільки відповідач не приймав у них участі та висновки суду не мають для відповідача преюдиційного значення. 
У провадженні Галицького районного суду м.  Львова перебуває справа №2-470/11, провадження № 2/461/77/19 за позовом ТОВ Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на той же предмет іпотеки за кредитним договором та договором іпотеки що є предметом спору у цій справі. Так, серед іншого позивачем у справі №2-470/11 заявлено позовну вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки згідно Договору іпотеки від 30.07.2008р. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №158 від 30.07.2008р., у тому числі по тілу кредиту. Водночас, вказана вимога є предметом  у даній справі - №914/1136/19. За приписами п. 3 ч. 1 ст. 226 ГПК України, суд залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Однак, суд першої інстанції цього не зробив.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення з тих підстав, що:
06.04.2010 первісний кредитор- ПАТ ,,Кредобанк''  звернувся до суду з позовом до ТОВ "Будівельна корпорація "Львіввікнопласт" та ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У звязку із  таким зверненням а також відкриттям провадження за даним позовом у справі ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 16.04.2010, в силу ст.264 Цивільного кодексу України, позовна давність перервана.
Товариство обмеженою відповідальністю "Юрпромтехсервіс" не є іпотекодавцем, а набуло право власності на нерухомість після укладення договору іпотеки, про що Товариство з обмеженою відповідністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" не знало й не могло знати, право на подання позову до ТзОВ "Юрпромтехсервіс" про стягнення на предмет іпотеки виникло у позивача з 25.11.16- з моменту отримання інформаційної  довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої стало відомо про зміну власника предмета іпотеки, й відповідно й зясування особи належного відповідача.
Доводи апелянта про недоведеність переходу права вимоги від ПАТ ,,Кредобанк'' до Товариства з обмеженою відповідністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" спростовуються наданими позивачем документами та висновками судів у справі №461/10151/13, згідно яких встановлено, що 29.11.2011 р. між ПАТ ,,Кредобанк'' та Товариством з обмеженою відповідністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" укладено договір факторингу шляхом купівлі права грошової вимоги, відповідно до якого, Банк продав та відступив Товариству з обмеженою відповідністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції", а останній прийняв права вимоги.
Щодо тверджень апелянта про наявність підстав для залишення позову без розгляду, то такі не заслуговують на увагу, оскільки подаючи дане клопотання, відповідач- Товариство обмеженою відповідальністю "Юрпромтехсервіс" не подало доказів, які б свідчили про перебування в провадженні іншого суду справи, що є тотожною даній справі за субєктним складом, предметом та підставою позову.
Представник позивача в судове засідання 17.03.20 не зявився, подав клопотання у якому просить судове засідання у даній справі призначене на 17.03.20 провести за відсутності представника позивача. 
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача в судове засідання не зявився, хоч був  належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. 
Згідно ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи встановлені строки розгляду справи, те, що явка представників сторін не визнавалася судом обов`язковою у даній справі, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності представників сторін на підставі наявних у справі доказів. 
Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам та запереченням сторін, які містяться в апеляційній скарзі, відзивах на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити з огляду на наступне. 
30.07.2008 р. між ВАТ «Кредобанк» (правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк») та ТОВ «Будівельна корпорація «Львіввікнопласт» укладено кредитний договір № 158. 
Відповідно до п. 1 Кредитного договору ТОВ «Будівельна корпорація «Львіввікнопласт» зобов`язалось повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування ним та комісії.   ТзОВ Будівельна корпорація «Львіввікнопласт» оскаржувала в судовому порядку дійсність кредитного договору, однак, рішенням господарського суду Львівської області від 08.07.2010 р. у справі №2/97, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.10.2010 р., постановою Вищого господарського суду України від 20.10.2010 р., в задоволенні позовних вимог ТзОВ Будівельна корпорація «Львіввікнопласт» до ПАТ  «Кредобанк» в особі Першої Львівської філії ПАТ «Кредобанк» про визнання недійсним кредитного договору №153 від 30.07.2008р., відмовлено.
На виконання умов Кредитного договору Банк надав ТОВ «Будівельна корпорація «Львіввікнопласт» кредит на суму 300  000,00 доларів США, що підтверджується меморіальними ордерами №2899637 від 01.08.2008 р. та 2970924 від 06.08.2008 р..
З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 був укладений Договір іпотеки від 30.07.2008 р., посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Білицею О.З. та зареєстрований в реєстрі за № 1702. 
Відповідно до п. 3 Договору іпотеки предметом іпотеки визначено нерухоме майно - навчально-виробничі майстерні, позначені на плані літерами «Б-2», загальною площею 2483,1 м кв., які знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Пасічна, 93 .  Відомості про іпотеку були внесені до Державного реєстру іпотеки (реєстраційний номер 7658866 від 30.07.2008 року).
29.11.2011 року між Банком та ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» був укладений Договір факторингу шляхом уступки права грошової вимоги, відповідно до умов якого Банк відступив, а ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» як новий кредитор набуло повний обсяг прав грошової вимоги до позичальників за кредитними договорами та повний обсяг прав вимоги до сторін забезпечення за забезпечувальними документами, строк виконання за якими настав на дату відступлення, а також які виникнуть у майбутньому, зокрема право на основну суму кредиту, на проценти, нараховані на неї, на комісії та будь-які штрафні санкції (за наявності), що підлягають сплаті у відповідності до умов кредитних договорів. 
Відповідно до п. 3.2. Договору факторингу шляхом уступки права грошової вимоги від 29.11.2011 року Банк передає Новому кредитору, а Новий кредитор приймає Права Вимоги за Кредитними договорами та за усіма забезпеченнями відповідно до Додатку № 1. Сторони зобов`язані підписати на дату надходження Ціни відступлення на рахунок Банку Акт приймання-передачі Портфеля заборгованості, згідно Додатку 2 до Договору на підтвердження зазначеного приймання-передачі. Даний Акт є підтвердженням переходу права вимоги за Портфелем заборгованості відповідно до умов цього Договору. Договір набирає чинності з моменту підписання даного Акту. 
Платіжним дорученням №5 від 13.12.2011 р. на рахунок ПАТ «Кредобанк» позивач вніс 2  116 95318,92 грн. за викуп Портфеля заборгованості на основі Договору факторингу від 29.11.2011 р.. Згідно Акту приймання-передачі Портфеля Заборгованості від 14.12.2011 р., відповідно до п. 3.1., 3.2. Договору факторингу шляхом уступки права грошової вимоги від 29.11.2011 р., ПАТ «Кредобанк» передав Портфель Заборгованості, а позивач прийняв його згідно Додатку №1 до Договору. 
25.04.2013 року між Банком (первісний іпотекодержатель) та ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» (новий іпотекодержатель) був укладений Договір про відступлення прав за іпотечним договором, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петрушко Р.С. та зареєстровано в реєстрі за   № 1080. 
Згідно ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
На підставі Договору факторингу шляхом уступки права грошової вимоги від 29.11.2011 р. та Договору про відступлення прав за іпотечним договором від 25.04.2013 р. ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» набуло всі права грошової вимоги до ТОВ «Будівельна корпорація «Львіввікнопласт» за Кредитним договором та всі права вимоги за Договором іпотеки.
Обставини переходу прав вимоги від Банку до ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», дійсність Договору факторингу шляхом уступки права грошової вимоги від 29.11.2011 р. та Договору про відступлення прав за іпотечним договором від 25.04.2013 р. були предметом судового розгляду та встановлені ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.07.2014 р. у справі № 6-12866св14 та рішенням Апеляційного суду Львівської області від 04.10.2016 р. у справі № 461/10151/13 (провадження № 22-ц/783/3470/16).
В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.04.2017 р., якою залишено без змін рішенням Апеляційного суду Львівської області від 04.10.2016 р. у справі № 461/10151/13 (провадження № 22-ц/783/3470/16), встановлено, що 29.11.2011 р. між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» укладено договір факторингу шляхом купівлі права грошової вимоги, згідно якого, ПАТ «Кредобанк» продав та відступив ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», а останній прийняв права вимоги по вищезазначених кредитних договорах. При цьому, як вбачається з повідомлень № 1198 та № 1199 від 14.12.2011 року вих. № 23-14090/11, ПАТ «Кредобанк» повідомив про відступлення права вимоги за грошовими зобов`язаннями на підставі кредитних договорів, а також зазначив, що зобов`язання за вказаними кредитними договорами та договорами іпотеки повинні виконуватися на користь нового кредитора.
Вищенаведені обставини підтверджують перехід прав вимоги від ПАТ «Кредобанк» до ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції». Посилання скаржника на помилкове тлумачення цих обставин як преюдиційних, оскільки відповідач не приймав участі у розгляді цієї справи, не спростовує цих обставин, які підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, зазначеними вище, а також обов`язковості висновків суду у вказаній справі щодо сторін відповідних правочинів, які були залучені до участі у вказаній справі. При цьому, апелянтом не було подано належних доказів на спростування вказаних обставин.
ТзОВ «Будівельна корпорація «Львіввікнопласт» свої зобов`язання з повернення отриманого кредиту не виконало, що на підставі ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»  та п.  3.1.4. Договору іпотеку обумовило право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Так, у 2013 році ОСОБА_1 звернувся до Галицького районного суду м. Львова з позовом до ТзОВ «Будівельна корпорація «Львіввікнопласт», ПАТ «Кредобанк», ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» за участю третіх осіб - приватного нотаріуса ЛМНО Білиці О.З., приватного нотаріуса КМНО Петрушко Р.С., Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, в якому просив визнати припиненою з 14.12.2011 року іпотеку, яка виникла на підставі договору іпотеки від 28.05.2008 року, укладеного між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Білицею О.З., та зареєстрованого в реєстрі за №965; зобов`язати Реєстраційну службу ЛМУЮ вилучити з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек записи про обтяження іпотекою нерухомого майна, зазначеного у вказаному договорі іпотеки; визнати припиненою з 14.12.2011 року іпотеку, яка виникла на підставі договору іпотеки від 30.07.2008 року, укладеного між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Білицею О.З., та зареєстрованого в реєстрі за №1702; зобов`язати Реєстраційну службу ЛМУЮ вилучити з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек записи про обтяження іпотекою нерухомого майна, зазначеного у вказаному договорі іпотеки; визнати недійсним з моменту укладення договір про відступлення прав за іпотечним договором від 25.04.2013 року, укладений між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», посвідчений приватним нотаріусом КМНО Петрушком Р.С., та зареєстрованого в реєстрі за №1080; зобов`язати Реєстраційну службу ЛМУЮ вилучити з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек записи про обтяження іпотекою нерухомого майна, зазначеного у вказаному договорі; визнати недійсним з моменту укладення договір про відступлення прав за іпотечним договором від 25.04.2013 року, укладений між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», посвідчений приватним нотаріусом КМНО Петрушком Р.С., та зареєстрованого в реєстрі за №1081; зобов`язати Реєстраційну службу ЛМУЮ вилучити з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек записи про обтяження іпотекою нерухомого майна, зазначеного у вказаному договорі про відступлення прав.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18.10.2013 року у справі № 461/10151/13, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 18.02.2014 року, позовні вимоги задоволено. На підставі цих судових рішень було припинено іпотеку за Договором іпотеки від 30.07.2008 року, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Білицею О.З. та зареєстровано в реєстрі за №1702 (реєстраційний номер іпотеки в Державному реєстрі іпотек 7658866 від 30.07.2008 року).
Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями, ТОВ «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» було подано касаційну скаргу.  Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.06.2014 р. було зупинено виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 18.10.2013 року та ухвали Апеляційного суду Львівської області від 18.02.2014 р. у справі № 461/10151/13 до закінчення касаційного провадження у справі. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.07.2014 р. касаційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» задоволено; рішення Галицького районного суду м. Львова від 18.10.2013 р. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 18.02.2014 р. скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Проте, з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 07.11.2014 року, тобто після винесення ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.07.2014 року у справі № 461/10151/13, проведено державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Юрпромтехсервіс» (відповідач у справі).  Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №169289754 від 05.06.209 року, предмет іпотеки - навчально-виробничі майстерні, позначені на плані літерами «Б-2», загальною площею 2483,1 м кв., які знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Пасічна, 93, було відчужено Новим власником даного об`єкта являється ТзОВ «Юрпромтехсервіс» (номер запису про право власності 7683445, дата державної реєстрації: 07.11.2014 р.). 
Зазначена обставина сторонами не заперечувалась. Відтак, посилання скаржника на не дослідження судом першої інстанції доказів щодо відчуження йому цього майна, не встановлення обставин переходу права власності тощо носить формальний характер та не впливає на висновки суду. В апеляційній скарзі скаржник не зазначає, яким чином дослідження цих обставин та доказів могло б вплинути на результати судового розгляду.
Згідно з висновками Верховного Суду щодо застосування норм права, які викладені у постанові від 27.06.2018 року у справі № 903/295/17 та у постанові від 18.12.2018 року у справі № 910/2382/18, якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. У разі скасування незаконного судового рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек. 
Вказаний правовий висновок наведений також у постановах Верховного Суду України від 13.05.2015 року у справі № 6-53цс15, від 27.05.2015 року у справі № 6-332цс15, від 25.05.2016 року у справі № 6-2858цс15.  Посилання скаржника на правову позицію, висловлену Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 13.02.2019р. по справі № 630/584/15-ц, є помилковим у звязку із  відмінністю фактичних обставин справ.
Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Державна реєстрація зміни іпотекодержателя  із ПАТ «Кредобанк» на ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» в наслідок укладення Договору про відступлення прав за іпотечним договором від 25.04.2013 р не відбулась, оскільки обтяження майна запису про обтяження забороною майна та вилучення з державного реєстру іпотеку запису про його обтяження на користь ПАТ «Кредобанк» внаслідок виконання скасованого судового рішення не збереглося. Однак, не відновлення первинного стану (запису) в Державному реєстрі іпотек державним реєстратором не зважаючи на судове рішення не впливає на обсяг прав потерпілої сторони та не спростовує наявності правових підстав вважати іпотеку та пов`язані із нею обтяження дійсними з моменту внесення про них первинного запису в Державний реєстр іпотек (висновки Верховного Суду викладені у постанові від 27.06.2018 року у справі № 903/295/17 та у постанові від 18.12.2018 року у справі № 910/2382/18).   
Зазначеним спростовується посилання скаржника на непоширення обмежень іпотеки на нового власника об`єкту нерухомості. 
Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.  Згідно з ч. 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.  У ч. 1 ст. 12 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.  
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. 
ТОВ «Будівельна корпорація «Львіввікнопласт» свої зобов`язання за Кредитним договором не виконало: отримавши кредит у розмірі 300  000,00 доларів США, повернуло лише 30  000,00 доларів США, отже основна заборгованість за кредитом становить 270  000,00 доларів США.  
Висновки суду апеляційної інстанції
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. 
Частиною 1 ст. 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.  
Згідно з ч. ч. 1,  2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, серед іншого, можуть бути: визнання права; примусове виконання обов`язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.  
Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку»  іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Як встановлено судом першої інстанції, на підставі Договору факторингу шляхом уступки права грошової вимоги від 29.11.2011 року та Договору про відступлення прав за іпотечним договором від 25.04.2013 року ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» набуло всі права грошової вимоги до ТОВ «Будівельна корпорація «Львіввікнопласт» за Кредитним договором та всі права вимоги за Договором іпотеки.  
Доводи відповідача про недоведеність переходу права вимоги від Банку до ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» є необґрунтованими та безпідставними. Доказів на спростування цього висновку суду надано не було. Тому, посилання на не дослідження (неповне дослідження) доказів щодо обставин переходу прав вимоги від Банку до ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» носить формальний характер.
Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки.  
Відповідно до п. 3.1.4. Договору іпотеки, іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем зобов`язань за цим та/або боржником за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до розділу 5 цього договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи повернення суми кредиту, сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов`язаних з реалізацією предмета іпотеки.  
Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.  
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку»  у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь-якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах). У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.  
Згідно зі ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про іпотеку»  перебачено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.  
Згідно з ч. 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
ТзОВ «Будівельна корпорація «Львіввікнопласт» свої зобов`язання за Кредитним договором не виконало: отримавши кредит у розмірі 300  000,00 доларів США, повернуло лише 30  000,00 доларів США, отже основна заборгованість за кредитом становить 270 000 доларів США.
Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.  
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. 
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №169289754 від 05.06.209 року, предмет іпотеки - навчально-виробничі майстерні, позначені на плані літерами «Б-2», загальною площею 2483,1 м кв., які знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Пасічна, 93, було відчужено Новим власником даного об`єкта яким являється ТзОВ «Юрпромтехсервіс» (номер запису про право власності 7683445, дата державної реєстрації: 07.11.2014 р.). 
Тому, суд першої інстанції підставно визначив, що ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» має право задовольнити свої вимоги до ТОВ «Будівельна корпорація «Львіввікнопласт» за Кредитним договором в сумі 7271126,46 грн. (із розрахунку: 100 дол. США - 2693,0098 грн. згідно з офіційним курсом НБУ станом на 06.06.2019 р.) шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.  
Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.  При цьому, згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної об`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов підставного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Мотиви апеляційної скарги цей висновок не спростовують, доказів, які б свідчили про відсутність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки суду не надані, а сумніви апелянта щодо переконливості наявних у матеріалах справи доказів є необгрунтованими.
У той же час, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно не задовольнив клопотання відповідача про застосування позовної давності до спірних відносин, помилково визначив термін її спливу, допустив помилкове застосування ст. 261 ЦК України.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі -Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").
Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.  В силу ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.  
Статтею 266 ЦК України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). В силу з ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 
У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.  Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Суд першої інстанції обґрунтовував відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про застосування строку виходячи з похідного характеру іпотеки від основного зобов`язання. Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.  Підстави припинення іпотеки окремо визначені в ст. 17 Закону України "Про іпотеку".  Так, згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (абз. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку"). Натомість Законом України "Про іпотеку" не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням.  
Однак, такий висновок суду першої інстанції є помилковим, адже інститут позовної давності врегульований нормами ЦК України, а зміст норм Закону України «Про іпотеку» не надає підстав для висновку, що позовна давність на відносини щодо іпотеки не поширюється. Такий висновок суду першої інстанції суперечить ст. 268 ЦК України.
В силу ч. 5 ст. 267 ЦК України, позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.  Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.  Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України). Однак, позивач не посилався на жодні поважні причини, не заявляв клопотання про поновлення строку на звернення до суду вважаючи, що такий строк не сплив.
Матеріали справи свідчать, що первісний кредитор звернувся із позовом про дострокове стягнення заборгованості за Кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки до Галицького районного суду 06.04.2010 р. та ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 16.04.2010 р. було відкрито провадження у справі. Зазначене свідчить про настання у первісного кредитора права на звернення до суду та, відповідно, початку перебігу позовної давності у т.ч. по похідній вимозі. В силу ст. 264 ЦК України позовна давність із зверненням до суду перервана. 
Не заслуговує на увагу також висновок суду першої інстанції про те, що про особу, яка стала власником предмета іпотеки позивач довідався лише з 25.11.2016 р. - з моменту отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої йому стало відомо про зміну власника предмета іпотеки. 
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №169289754 від 05.06.2019 року вбачається, що власником нежитлових приміщень, що були предметом іпотеки, є ТзОВ «Юрпромтехсервіс», дата державної реєстрації: 07.11.2014 р. Однак, приписами ст. 261 ЦК України обумовлено, що перебіг позовної давності починається не лише від дня, коли особа довідалася, але й від дня, коли вона  могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, є відкритою та загальнодоступною, а відтак, ця інформація могла бути відомою з 07.11.2014 р.. У той же час, із позовом позивач звернувся 13.06.2019 р..
Згідно із ст. 262 ЦК України, заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. 
З огляду на те, що формування витягу із загальнодоступного та відкритого джерела - Державного реєстру речових прав на нерухоме майно залежить виключно від волі та дій самого позивача, такі обставини носять суб`єктивний характер та не свідчить про поважність причин. 
Виходячи з наведеного, клопотання відповідача про застосування позовної давності слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції- скасувати. 
Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги. 
Таким чином, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 21.10.2019 у справі №914/1136/19  не ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підлягає скасуванню. Зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника обґрунтовані і є такими, що можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення. 
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Відповідно до ч. 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи задоволення апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про стягнення з позивача на користь апелянта 166  481,85 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

                                        П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Товариства обмеженою відповідальністю "Юрпромтехсервіс",                       м. Львів, від 20.11.19 - задоволити.
Рішення Господарського суду Львівської області від 21.10.2019 у справі №914/1136/19 - скасувати. Ухвалити нове рішення. 
У задоволенні позову - відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" (04112, м.Київ, вул.Жамбила Жабаєва,7, ідентифікаційний код37356981) на користь Товариства обмеженою відповідальністю "Юрпромтехсервіс" (79032, м.Львів, вул.Пасічна,93, ідентифікаційний код 39380953) -166  481,85 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Місцевому господарському суду видати наказ у порядку ст. 327 Господарського процесуального кодексу України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України
          Повний текст постанови складено 26.03.2020 р.

Головуючий (суддя-доповідач):                                                                      Т.Б. Бонк
Судді                                                                                                              С.М.Бойко

                                                                                                              Г.Г.Якімець