П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

03 червня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/6940/19	
Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Турецької І. О.,
суддів – Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Одеської області Галактіонової Ольги Анатоліївни про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Одеської області Галактіонової О.А. в якому просив:
-          визнати протиправними дії щодо неналежного розгляду звернення;
-          зобов`язати провести повторний, неупереджений, об`єктивний, чесний розгляд звернення;
-          зобов`язати розглянути звернення відповідно до Закону України «Про звернення громадян» із залученням заявника та надати відповіді на всі порушені в ньому питання;
-          зобов`язати провести службове розслідування щодо посадової особи, яка вчинила порушення Закону України «Про звернення громадян» при розгляді заяви позивача;
-          винести окрему ухвалу щодо притягнення начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Одеської області ОСОБА_2 до відповідальності за порушення Закону України «Про звернення громадян» щодо неналежного розгляду звернення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що ОСОБА_2 , на розгляді якої, знаходилися його скарги, формально підійшла до їх вирішення, надавала формальні відписки на його звернення. Так, зокрема, на його звернення від 04.10.2019 р. відповідачка відповіла, що оскільки факти, які в ньому викладені, неодноразово були предметом перевірки, подальше їх проведення припиняється.
Позивач переконаний, що належної перевірки фактів, викладених ним у зверненні щодо аморальних та протиправних дій прокурорки ОСОБА_3 та керівника Котовської місцевої прокуратури Одеської області Мельніченко В. О. проведено не було, адже в іншому випадку, за вчинені порушення, дані особи позбулися би посади та їм була би оголошена підозра в протиправній корупційній діяльності.
Резюмуючи викладене, позивач вважав, що ОСОБА_2 як посадова особа, що винна в порушенні Закону України «Про звернення громадян», відповідно до статті 24 даного Закону повинна нести відповідальність.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року, розглянутого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), у задоволенні позову ОСОБА_1 – відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, за результатами проведеного аналізу норм Закону України «Про звернення громадян» та фактичних обставин справи, дійшов висновку, що звернення ОСОБА_1 , які надходили до прокуратури Одеської області, в установлений законом строк розглянуті та на них надані обґрунтовані відповіді.
Спираючись на приписи ч. 2 ст. 8 Закону України «Про звернення громадян», суд першої інстанції дійшов висновку, що не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання.
Вирішуючи вимогу позивача про винесення окремої ухвали про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності, за порушення Закону України «Про звернення громадян» у зв`язку з неналежним розглядом його звернення, суд першої інстанції зазначив, що це є дискреційними повноваженнями суду. Окрім того, на його думку, не встановлені обставини порушення посадовою особою прокуратури закону чи іншого нормативно-правового акта, які б свідчили про наявність підстав для постановлення окремої ухвали.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Обґрунтовуючи доводи апеляції про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та про невідповідність висновків суду обставинам справи, скаржник зазначив аргументи, які були ним заявлені в позові. Одночасно з цим, скаржник заявив про відсутність правової оцінки, з боку суду першої інстанції, щодо наведених в позові аргументів.
Порушення норм процесуального права, на думку ОСОБА_1 , виразилися у допуску до участі у справі в якості представника прокуратури особи, яка не є адвокатом, а також у нерозгляді його вимог про завдання йому матеріальної та моральної шкоди.
До того ж, ОСОБА_1 звернув увагу суду апеляційної інстанції, що суд першої інстанції не витребував, незважаючи на його вимогу, матеріали перевірки, проведеної прокуратурою Одеської області за його зверненнями, не побажав слухати справу у відкритому судовому засідання та провести допит свідків.

У відзиві на апеляційну скаргу представник прокуратури Одеської області зазначає про її необґрунтованість та просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Доводи, викладені у відзиві на апеляцію узгоджуються з доводами, що викладені в рішенні суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи.

04.10.2019 за № 9961-19 до прокуратури Одеської області з Генеральної прокуратури України надійшло звернення ОСОБА_4 , адресоване народному депутату України Саладусі О. В., щодо неправомірних, на думку заявника, дій працівників Котовської місцевої прокуратури при здійсненні ними процесуальних повноважень та з інших питань.
Так, у цій заяві ОСОБА_1 вказує, що «керівник Котовської місцевої прокуратури В. О. Мельніченко займається особистим збагаченням за рахунок своєї посади та використовує для цього молоду привабливої зовнішності особу прокурорку ОСОБА_3 ».
Понад те, в м. Подільськ та в районі діють організовані злочинні банди. Підтвердженням цих обставин, на думку ОСОБА_1 є пост, опублікований в лютому 2018 р. у мережі Фейсбук голови Подільської РДА Одеської області Р. І. Пітака про насильницькі погрози на його адресу. До того ж у зверненні вказувалося щодо незаконного видобутку піску на півночі Одеської області.
15.10.2019 року відповідачкою була надана відповідь на вказане звернення за №11-672 вих. 19, в якій зазначено, що заява ОСОБА_1 дублює текст його попереднього звернення, яке було вирішено прокуратурою Одеської області та за результатами надано відповідь від 09.08.2019 року № 11-9676-16.
У матеріалах справи є висновок, який передував відповіді 09.08.2019 року № 11-9676-16, про результати розгляду звернень ОСОБА_1 , затверджений прокурором Одеської області.
У вказаному висновку зазначено, що численні звернення ОСОБА_1 щодо неправомірних дій керівника Котовської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , прокурорки місцевої прокуратури ОСОБА_3 , їх позаслужбових стосунків були предметом неодноразових перевірок галузевих підрозділів прокуратури Одеської області.
У висновку було перелічено кількість перевірок за заявами ОСОБА_1 щодо неправомірних дій керівника Котовської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , прокурорки місцевої прокуратури ОСОБА_3 та їх позаслужбових стосунків.
Так, прокуратурою Одеської області за аналогічними зверненнями ОСОБА_1 надавалися відповіді: 24.09.2018 р., 26.11.2018 р., 27.12.2018 р., 28.12.2018 р, 29.12.2018 р., 23.01.2019 р., 20.02.2019 р. та роз`яснювалося, що повторні звернення з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, не розглядається, а розгляд подібних звернень підлягає припиненню.
На підставі затвердженого висновку було припинено розгляд звернень ОСОБА_1 , зокрема, щодо правомірності переведення прокурора Котовської місцевої прокуратури ОСОБА_3 на посаду в іншу місцеву прокуратуру, з питань можливої недоброчесності прокурора Гробован О. ОСОБА_6 , неналежного здійснення процесуального керівництва та з питань позаслужбових стосунків прокурора ОСОБА_3 та керівника Котовської місцевої прокуратури ОСОБА_5 .

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та правова оцінка суду апеляційної інстанції доводів учасників справи та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на таке.

Згідно з ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Частина 1 статті 1 Закону України «Про звернення громадян» унормовує, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Аналіз звернення ОСОБА_1 свідчить про те, що за своєю формою це є заявою, в якій міститься повідомлення про порушення посадовими особами прокуратури чинного законодавства.

Стаття 18 Закону України «Про звернення громадян» передбачає права громадянина при розгляді заяви чи скарги.

Так, за приписами даної норми громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право:
особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; 
знайомитися з матеріалами перевірки; 
подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; 
бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; 
користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; 
одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; 
висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; 
вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Обов`язки, зокрема органів державної влади, щодо розгляду заяв унормовує стаття 19 Закону України «Про звернення громадян».

Так, дана стаття встановлює, що органи державної влади, зобов`язані:
об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;
відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;
забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;
письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;
у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;
не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;
особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не відміняє вимоги частини дев`ятої цієї статті.

Аналіз наведених норм та фактичних обставин справи вказує на те, що права ОСОБА_1 , пов`язані з розглядом його заяви, суб`єктом владних повноважень не були порушені, позаяк такий розгляд відбувався об`єктивно, всебічно і вчасно.

Такого висновку, суд дійшов ураховуючи таке.
Так, питання, що стосувалися правомірності переведення прокурорки Котовської місцевої прокуратури ОСОБА_3 на посаду в іншу місцеву прокуратуру, її недоброчесності, питання неналежного здійснення керівником Котовської місцевої прокуратури ОСОБА_5 своїх повноважень, а також питання позаслужбових стосунків прокурорки ОСОБА_3 та керівника Котовської місцевої прокуратури ОСОБА_5 . були вирішені при розгляді попередніх звернень ОСОБА_1 із цього приводу прокуратурою Одеської області була надана відповідь.
У відповіді начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Одеської області ОСОБА_2 , яка є предметом оскарження, дані обставини висвітлюються та наголошується про припинення провадження за заявами, які дублюють текст попереднього звернення.

Водночас начальник відділу роботи з кадрами прокуратури Одеської області ОСОБА_2 , вирішуючи питання, викладені в заяві ОСОБА_1 , що не входять до повноважень установи, де вона працює, відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про звернення громадян» направила її за належністю відповідному органу.
Так, ОСОБА_1 проінформовано, що його заява про наявність контрабанди та зв`язків керівника Котовської місцевої прокуратури ОСОБА_5 зі злочинними угрупуваннями, скеровано для перевірки до УСБУ в Одеської області.
Заява з викладеними фактами щодо незаконного видобутку піску на території півночі Одеської області, була направлена до Головного управління Національної поліції в Одеській області для розгляду в межах компетенції та прийняття рішення в порядку ст. 214 КПК України.
Щодо перебування у керівника Котовської місцевої прокуратури ОСОБА_5 рухомого майна, заявника було проінформовано, що відповідно до пункту 10 Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування,  усі документи, які подав суб`єкт декларування, зберігаються в Реєстрі і автоматично оприлюднюються (за винятком конфіденційної інформації) у публічній частині Реєстру відповідно до цього Порядку.
До того ж, ОСОБА_1 було повідомлено, що відповідно до Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» та «Про запобігання корупції» порядку керівник Котовської місцевої прокуратури ОСОБА_5 своєчасно та достовірно задекларувала своє майно, доходи, видатки і зобов`язання фінансового характеру, а також членів сім`ї за 2018 рік.
Відповідно до ч.1 ст. 48 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство з питань запобігання корупції проводить щодо декларацій, поданих суб`єктами декларування, такі види контролю: щодо своєчасності подання, щодо правильності та повноти заповнення, логічний та арифметичний контроль.
Одночасно роз`яснено, що при наявності інформації про можливе відображення в електронній декларації суб`єктом декларування недостовірних відомостей, позивач має право повідомити про це Національне агентство з питань запобігання корупції для проведення відповідної перевірки.
Щодо отримання, на думку ОСОБА_1 , неправомірної винагороди та вчинення корупційних діянь окремими працівниками Котовської місцевої прокуратури позивачу було повідомлено про те, що згідно із Положенням про порядок ведення Єдиного реєстру досудового розслідування, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 06.04.2016 №139 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.05.2016 №680/28810, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні, чи стали відомі з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п.4 ч.5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Однак, у зверненні заявника відсутні конкретні доводи та не надані документи, які б вказували на порушення вимог антикорупційного чи іншого законодавства, а тому підстави для ініціювання питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності та для прийняття рішення у порядку ст. 214 КПК України - відсутні.
Також відповідачкою у відповіді, що є предметом оскарження, висвітленні питання щодо дій злочинних угрупувань на території м. Подільська Одеської області та погроз з їх боку на адресу ОСОБА_7 та членів його сім`ї.
Так, зокрема зазначено, що слідчим відділом Подільського ВП ГУНП в Одеській області за даним фактом здійснювалось досудове розслідування в кримінальному провадженні №12018160180000803 від 21.06.2018 р. за правовою кваліфікацією ч.1 ст. 129 КК України. Під час досудового розслідування встановлено особу, що ймовірно висказувала погрози вбивством потерпілому, яким виявився голова громадського об`єднання «Асоціація аграріїв» ОСОБА_8 . Позаяк факт погроз у ході слідства не підтвердився,  24.12.2018 року, слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України. Прокуратура області з прийнятим рішенням погодилась.

Отже, у відповіді начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Одеської області ОСОБА_2 О. ОСОБА_9 міститься вичерпна інформація про відсутність підстав для вжиття заходів реагування у зв`язку з непідтвердженням викладених фактів.

За таких умов, довід скаржника, що на його заяву начальником відділу роботи з кадрами прокуратури Одеської області Галактіоновою О. ОСОБА_9 надана формальна відписка не можна вважати обґрунтованим.

Наступним доводом скаржника є те, що суд першої інстанції неправомірно допустив до участі у справі в якості представниці відповідачки – Кавун А ОСОБА_10 . Також ОСОБА_1 заявив про неможливість її участі і в суді апеляційної інстанції.
Досліджуючи даний довід апеляції, колегія суддів встановила таке.
Відповідно до довіреності прокуратури Одеської області прокурору відділу забезпечення представництва в суді управління представництва інтересів держави Кавун А. В. доручається представляти інтереси органів прокуратури Одеської області та її посадових осіб у справах за вимогами фізичних та юридичних осіб до органів прокуратури Одеської області та її посадових осіб, для чого їй надаються всі процесуальні права, передбачені статтями 44, 55, 60 КАС України, а також право оскаржувати судові рішення.

Частина 2 статті 57 КАС України передбачає, що у справах незначної складності та в інших випадках, визначених цим Кодексом, представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини другої статті 43 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність.
Для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію (п.2 ч.6 ст.12 КАС України).
За таких умов колегія суддів не вбачає підстав вважати, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, допустивши до участі у справі за довіреністю представницю Кавун А. В. Також, участь представника за довіреністю, за такою категорією справ не забороняється і на стадії апеляційного провадження.

Поряд з цим, Десятніков М. І. наголошує на тому, що дана справа повинна розглядатися в порядку загального позовного провадження, оскільки суд першої інстанції не допитав свідків, про яких він заявляв та не витребував і не долучив до справи докази, а саме: матеріали перевірки, а також не розглянув його вимогу щодо завдання йому матеріальної та моральної шкоди на суму 1  000  000 грн.

Дослідивши дані аргументи колегія суддів зазначає таке.

Стаття 257 КАС України встановлює, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує:
1) значення справи для сторін;
2) обраний позивачем спосіб захисту;
3) категорію та складність справи;
4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо;
5) кількість сторін та інших учасників справи;
6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес;
7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, зокрема у спорах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами частин 6-8 ст. 262 КАС України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:
1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу;
2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

Провівши системний аналіз наведених процесуальних норм, суд апеляційної інстанції встановив, що спір, який є предметом розгляду, підпадає під дію ст. 263 КАС України та надає суду першої інстанції право не тільки розглянути його в порядку спрощеного провадження, але і відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Ніяких правових підстав для розгляду даної справи в порядку загального позовного провадження у суду першої інстанції не було.

Варто відзначити, що скаржник наполягає, що ним зазначалося у позові про завдання йому істотної матеріальної та моральної шкоди в сумі 1  000  000 грн., проте, суд наведені вимоги не розглянув.
Суд апеляційної інстанції перевіривши вказане твердження позивача, встановив, що в мотивувальній частині позову, ОСОБА_1 дійсно заявив про завдання йому шкоди, але в резолютивній частині, вимогу про її стягнення не зазначив. Понад те, суд першої інстанції, залишаючи без руху позов ОСОБА_1 у зв`язку з несплатою ним судового збору, перелічив у відповідній ухвалі заявлені, в резолютивній частині позову, вимоги та зазначив, що вони є немайнового характеру та повинні оплачуватися за ставкою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Позивач не заперечував проти такого складу заявлених вимог, про які суд указав в ухвалі, заявивши клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Стаття 160 КАС України зобов`язує позивача у позовній заяві викладати свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. В позовній заяві зазначаються, зокрема, ціна позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

З огляду на викладені норми, слід дійти висновку, що констатація в позові факту про завдання шкоди, не свідчить про бажання позивача її стягнути, адже в такому випадку, на позивача накладається обов`язок вказати з кого така шкода повинна бути стягнута, на чию користь буде проводитися стягнення та вказати обґрунтований розрахунок суми. Окрім того, вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди, що заявлені в конкретній грошовій сумі є майновими та сплачуються за іншими ставками судового збору.
Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем вимога про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не заявлялася, тому у суду першої інстанції не було підстав для її розгляду, у тому числі і в порядку загального провадження.
Аналогічно у суду апеляційної інстанції також відсутні підстави для розгляду даної справи у відкритому судовому засіданні з викликом осіб, адже пункт 3 частини 1 статті 311 КАС України дозволяє розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі:
подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що виразилося у недослідженні доказів в повному обсязі не засновані на законодавстві.
Так, частина 2 статті 79 зобов`язує позивача подати докази разом із поданням позовної заяви.
Водночас, у разі неможливості самостійно надати докази, позивач, відповідно до ст.80 КАС України, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частині другій статті 79 цього Кодексу, тобто разом з позовом.
Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
У клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено:
1) який доказ витребовується;
2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;
3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;
4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.
Про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.
Викладені приписи наведених норм позивач не виконав, тому вважати, що суд не здійснив заходи необхідні для з`ясування всіх обставин справи не має підстав.
Аналогічно, позивач не виконав вимоги ст. 92 КАС України щодо подання заяви до суду першої інстанції про виклик свідка до початку першого судового засідання у справі.

Ураховуючи те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, відсутні підстави, згідно статті 316 КАС України, для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Одеської області Галактіонової Ольги Анатоліївни про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач – суддя                                                                      І. О. Турецька

                      суддя                                                                      Л. В. Стас

                       суддя                                                                      Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 03.06.2020 року.