ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 810/2648/17                                                   Головуючий у І інстанції - Кушнова А.О.
                                                                                 Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

                                П О С Т А Н О В А
            І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

  05 березня 2020 року                                                                                        м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.        
                                                   суддів:                  Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,   

                       при секретарі:                   Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги, податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просила:
- визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-0002571303 від 13.06.2017 року та рішення № 0002561303;
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 13.06.2017 року № 0002551303 форма «Р», від 13.06.2017 року № 0002541303 форма «Р», від 13.06.2017 року № 0002531303 форма «Р».
В обґрунтування позовних вимог Позивачка зазначає, що оспорювані податкові повідомлення-рішення є протиправними з огляду на відсутність порушень податкового законодавства, які зафіксовані в акті перевірки. Зокрема, Позивачка зазначає, що Відповідач, при складанні акта перевірки та оскаржуваних рішень виходив з того, що ФОП ОСОБА_1 включала до витрат всі витрати, пов`язані з придбанням основних засобів, оплатою вартості послуг по ремонту та страхуванню власного автомобіля, що не пов`язано з її господарською діяльністю. Разом з тим, вона зауважує, що не включала до витрат вказані контролюючим органом витрати, на підтвердження чого надала до суду копії Книги обліку доходів та витрат за спірний період. Ураховуючи викладене та приймаючи до уваги, що її витрати не пов`язані з господарською діяльністю, податковий орган безпідставно включив до складу витрат, тому є неправомірним збільшення бази для утримання податків та завищення сум податкових зобов`язань. 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року      адміністративний позов задоволено у повному обсязі.
Визнано протиправними та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Київській області № Ф-0002571303 від 13.06.2017 року та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску Головного управління ДФС у Київській області № 0002561303 від 13.06.2017 року.
Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 13.06.2017 року № 0002551303, від 13.06.2017 року № 0002541303, від 13.06.2017 року № 0002531303.
Не погоджуючись з постановленим рішенням, Головне  управління ДПС у Київській області подано апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 
В апеляційній скарзі Головне  управління ДПС у Київській області посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Зокрема, Головне  управління ДПС у Київській області вказує  ФОП ОСОБА_1 порушено п. 177.2 п.п. 177.4.1 п.п. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України в результаті чого завищено валові витрати, безпосередньо пов`язані з отриманням доходів, в сумі 1236872,86 грн., в тому числі: за 2015 рік в сумі 668146,19 грн., за 2016 рік в сумі 568726,67 грн. У періоді вчинення порушення відповідальною особою була Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 . Проте, письмові пояснення стосовно виявлених в ході перевірки порушень відповідальною особою не надавались. Також, в ході перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 в період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року здійснювала діяльність на загальній системі оподаткування. В результаті заниження чистого доходу, який підлягає оподаткуванню на суму 1 236 872,86 грн., в т.ч. за 2015 рік в сумі 668146,19грн., за 2016 рік в сумі 568 726,67 грн. (порушення описане в п. 2.1 акта перевірки та в запереченні вище) ФОП ОСОБА_1 не нараховано та не сплачено до бюджету військовий збір в сумі 18553,09 грн., в т.ч. за 2015 рік в сумі 10022,19 грн., за 2016 рік в сумі 8530,90 грн., чим порушено п.п. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України. Відповідно до вимог п. З ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафних санкцій у розмірі 10 відсотків суми за кожний звітний період, в якому встановлено порушення, за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 24474,91 грн. Крім того, перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість (визначення суми податку, що підлягає (підлягала) бюджетному відшкодуванню) за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року встановлено його заниження в сумі 2202,56 грн., в тому числі за грудень 2015 року у сумі 2202,56 грн.
Від Головного управління ДПС у Київській області до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання про заміну Відповідача у справі з Головного управління ДФС у Київській області на Головне управління ДПС у Київській області. Необхідність здійснення заміни Відповідача у справі обґрунтоване припиненням діяльності органів Державної фіскальної служби України.
Відповідно до ч. 1 ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Надаючи правову оцінку клопотанню Головного управління ДПС у Київській області про заміну Відповідача у справі на його правонаступника, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» було утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. Водночас, установлено, що Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 682-р із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25 вересня 2019 року № 846 уряд погодився з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року № 227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» (Офіційний вісник України, 2019 р., № 26, ст. 900) функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Тобто, починаючи з 21 серпня 2019 року у Головного управління ДПС у Київській області виникли підстави для звернення до суду з клопотанням про здійснення заміни Відповідача у справі у зв`язку з припиненням здійснення повноважень Головним управлінням ДФС у Київській області.
Відтак, Головним управлінням ДПС у Київській області підтверджено наявність підстав, визначених ст. 52 КАС України, для здійснення заміни Відповідача її правонаступником. 
У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне задовольнити подане клопотання та здійснити заміну Відповідача у порядку процесуального правонаступництва з Головного управління ДФС у Київській області на Головне управління ДПС у Київській області.
Позивачем не подавався відзив на апеляційну скаргу. 
Відповідно до ч. 1   ст. 308 КАС України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована як фізична особа-підприємець 15.03.2001 року Білоцерківською районною державною адміністрацією Київської області, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія НОМЕР_3 та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (том 1 а.с. 12), є платником податку на додану вартість з 07.10.2004 року згідно свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість № НОМЕР_4 від 08.04.2008 року.
Позивачку взято на податковий облік 15.03.2001 року, на час розгляду справи вона перебуває на обліку у Білоцерківській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.
Основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 у період, що перевірявся, є роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах.
У період з 29.03.2017 року по 19.04.2017 року Головним управлінням ДФС у Київській області було проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування суб`єктів підприємницької діяльності за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року.
Результати перевірки оформлені актом від 26.04.2017 року № 270/10-36-13-09/ НОМЕР_2 (том 1 а.с. 22-54).
Перевіряючи правильність визначення витрат, відображених у деклараціях про доходи, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу та документально підтверджених витрат у загальній сумі 74 142 972,00 грн., встановлено їх завищення на загальну суму 1 236872,86 грн., в тому числі за 2015 рік в сумі 668146,19 грн., за 2016 рік в сумі 568 726,67 грн.
Таких висновків контролюючий орган дійшов встановивши, що ФОП ОСОБА_1 віднесено до складу витрат по декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік вартість придбаних основних засобів, вартість послуг по ремонту та страхуванню власного автомобіля, що не пов`язано з підприємницькою діяльністю Позивачки, в сумі 668146,19 грн., а саме: вартість світильників в сумі 3664,10 грн., вартість послуг по ремонту власного автомобіля в сумі 11012,81 грн., вартість основних засобів, зокрема монітора, ноутбука в сумі 7778,33 грн., пристрою Канон в сумі 2846,25 грн., планшета в сумі 12229,25 грн. та вартість коштів, сплачених за страхування власного автомобіля в сумі 7978,45 грн.
Контролюючим органом встановлено, що до складу вартості витрат ФОП ОСОБА_1 віднесено вартість оренди, придбаних основних засобів та послуг по страхуванню власного автомобіля, що не пов`язано з підприємницькою діяльністю Позивачки, в сумі 568726,67 грн., а саме: вартість світильників в сумі 3444,00 грн., вартість коштів, сплачених по страхування власного автомобіля в сумі 8216,67 грн.
Також, контролюючим органом зауважено, що Позивачкою завищено витрати по орендній платі за 2015 рік в сумі 622637,00 грн. та за 2016 рік в сумі 557066,00 грн., оскільки ФОП ОСОБА_1 віднесено до складу витрат вартість орендної плати без врахування пропорційності отриманим доходам.
Викладені обставини стали підставою для висновку про завищення Позивачкою витрат на загальну суму 1 236 872,86 грн., і як наслідок про заниження податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску, військового збору.
З акту перевірки також вбачається, що перевіркою повноти визначення податкового кредиту встановлено його завищення на загальну суму 2202,56 грн., в тому числі за грудень 2015 року в сумі 2202,56 грн.
Зокрема, вказано, що ФОП ОСОБА_1 віднесено до рядка 10.1 Декларації «Підлягають оподаткуванню за ставкою 20 відсотків та нульовою ставкою» суми ПДВ по отриманим послугам на ремонт власного автомобіля, які не використовувались в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності платника податку на суму 11012,81 грн., крім того ПДВ 2202,56 грн.
У висновках акта перевірки контролюючий орган кваліфікував встановлені у рамках перевірки обставини як порушення ФОП ОСОБА_1 вимог:
- пункту 177.2, підпункту 177.4.1, підпункту 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, а саме занижено суму чистого доходу в сумі 1236872,86 грн., в т.ч. за 2015 рік в сумі 668146,19 грн. за 2016 рік в сумі 568726,67 грн.;
- підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України, підпункту 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, а саме не нараховано та не сплачено до бюджету військовий збір в сумі 18553,09 грн., в тому числі за 2015 рік в сумі 10022,19 грн.. за 2016 рік в сумі 8350,90 грн.;
- пункту 198.3, абз. «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит на загальну суму 2202,56 грн., в тому числі за грудень 2015 року на суму 2202,56 грн.
- підпункту 2 пункту 1 статті 7, пункту 2 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме занижено суму єдиного соціального внеску за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року, що підлягає сплаті з отриманого чистого доходу в сумі 16798 грн., в тому числі за 2015 рік в сумі 77050,56 грн., за 2016 рік в сумі 90647,87 грн.
На підставі висновків, викладених в акті перевірки, Головним управлінням ДФС у Київській області були прийняті:
- податкове повідомлення-рішення від 13.06.2017 року № 0002531303, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 346741,04 грн., з яких 231160,69 грн. за податковими зобов`язаннями та 115580,35 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (том 1 а.с. 20);
- вимогу від 13.06.2017 року № Ф-0002571303 про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ у розмірі 167698,46 грн. (том 1, а.с. 14);
- рішення від 13.06.2017  року № 0002561303 про застосування штрафних санкцій у розмірі 24474,91 грн. за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску (том 1, а.с. 13);
- податкове повідомлення-рішення від 13.06.2017 року № 0002541303, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 23191,37 грн., з яких 18553,09 грн. за податковими зобов`язаннями та 4638,28 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (том 1, а.с. 18);
- податкове повідомлення-рішення від 13.06.2017 року № 0002551303, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 3304,50 грн., з яких 2203,00 грн. за податковими зобов`язаннями та 1101,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (том 1, а.с. 15).
Не погоджуючись з правомірністю прийняття вказаних податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, Позивачка звернулась з даним адміністративним позовом до суду про визнання їх протиправними та скасування.
Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що висновки викладені в акті перевірки щодо відображення некоректних даних в податкових деклараціях про майновий стан та доходи в частині списання витрат по орендній платі непропорційно до отриманого доходу, що призвело до заниження оподаткованого доходу за 2015-2016 рік, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, тому податкове повідомлення-рішення від 13.06.2017 року № 0002531303, яким Позивачці визначено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 346741,04 грн. є протиправним та підлягає скасуванню. Суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Київській області № Ф-0002571303 від 13.06.2017 року та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску Головного управління ДФС у Київській області № 0002561303 від 13.06.2017 року є протиправними та підлягають скасуванню. Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що повідомлення-рішення від 13.06.2017 року № 0002541303, яким Позивачці визначене грошове зобов`язання з військового збору у розмірі 18553,09 грн. та нараховано штрафні санкції у розмірі 4638,28 грн. та податкове повідомлення-рішення від 13.06.2017 року № 0002551303, яким Позивачці визначено грошове зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 3304,50 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до частини 2   статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Так, порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначено у статті 177 Податкового кодексу України       (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
За приписами пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Згідно з пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:
- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (підпункт 177.4.1.);
- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством (підпункт 177.4.2.);
- суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом (підпункт 177.4.3.);
- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (підпункт 177.4.4.).
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час існування спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Пунктом 177.10 статті 177 Податкового кодексу України       передбачено, що фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.
Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.
Форму книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення затверджено       наказом Міністерства доходів і зборів України 16.09.2013 року № 481, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 року за № 1686/24218.
Відповідно до пункту 5 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат записи у Книзі виконуються за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід.
Згідно з пунктом 6 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат самозайняті особи заносять до Книги відомості в такому порядку: 1) у графі 1 зазначається дата запису; 2) у графі 2 відображається сума доходу, отриманого від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг); 3) у графі 3 вказується сума повернутих самозайнятою особою коштів за товари (роботи та послуги) та/або повернутої передплати; 4) графа 4 розраховується як різниця між отриманим доходом від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності (графа 2) та сумою повернутих самозайнятою особою коштів за товари (роботи та послуги) (графа 3); 5) у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов`язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг; 6) у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня; 7) у графі 7 відображається сума витрат на оплату праці та нарахування на оплату праці найманих осіб, понесені у звітному місяці; 8) у графі 8 відображається сума фактично понесених інших витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу, які не зазначені в графах 6 та 7, зокрема, витрати на сплату послуг, зв`язку, орендних та комунальних платежів тощо; 9) у графі 9 зазначається сума чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професіональної діяльності (графи 6, 7, 8).
Пунктом 9 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат передбачено, що дані Книги заповнюються у гривнях з копійками та використовуються самозайнятою особою для заповнення       податкової декларації про майновий стан і доходи.
Отже, заповнення фізичною особою-підприємцем податкової декларації про майновий стан і доходи здійснюється на підставі даних Книги обліку доходів та витрат, яка має бути зареєстрована у контролюючому органі в установленому законодавством порядку.
Щодо висновків контролюючого органу в акті перевірки про заниження Позивачкою чистого оподатковуваного доходу за 2015 та 2016 рік у розмірі 1236872,86 грн., то колегія суддів зазначає наступне.
Так, наведені в акті перевірки твердження та обставини, які зумовили висновки про наявність порушень Позивачки податкового законодавства при віднесенні до складу витрат за 2015-2016 роки вартості придбаних основних засобів, вартості послуг по ремонту та страхуванню власного автомобіля, що не пов`язані з господарською діяльністю Позивачки, Відповідач обґрунтовує посилаючись на Книгу обліку доходів і витрат за період з 2015 по 2016 роки.
В ході судового розгляду судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції було досліджено Книгу обліку доходів та витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність ФОП ОСОБА_1 , яка є пронумерованою, прошнурованою, скріпленою печаткою податкового органу та зареєстрованою в Білоцерківській ОДПІ (том 1, а.с.71-114; том 2, а.с. 48-63).
З Книги обліку доходів та витрат Позивачки за 2015-2016 року вбачається, що нею велись записи щодо витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, зокрема, зазначені реквізити документів - видаткових накладних, що підтверджують понесені витрати та суму витрат, пов`язаних із придбанням товарів.
Дослідивши Книгу обліку доходів і витрат ФОП ОСОБА_1 за 2015-2016 року (копія якої долучена до матеріалів справи), судом першої інстанції правомірно встановлено, що витрати на придбання світильників, монітора, ноутбука, пристрою Канон, планшета, витрати на здійснення ремонту та страхування власного автомобіля Позивачка не відносила до витрат, тобто відповідні записи у графі «витрати» Книги обліку доходів і витрат відсутні.
Проте, Відповідачем зворотного не доведено, як і не надано будь-яких інших доказів ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції на підтвердження віднесення Позивачкою до витрат вартості світильників, монітора, ноутбука, пристрою Канон, планшета або пояснень з цього приводу.
Натомість, висновки викладені в акті перевірки щодо відображення некоректних даних в податкових деклараціях про майновий стан та доходи в частині списання витрат по орендній платі непропорційно до отриманого доходу, про призвело до заниження оподаткованого доходу за 2015-2016 рік, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.
При цьому, порядком оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013 року № 395 (далі - Порядок № 395), визначено, що акт документальної перевірки       це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства.
Пункт 1.5 Порядку № 395 визначає, що акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства.
Згідно з пунктом 1.7 Порядку № 395, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.
Розділом ІІ Порядку № 395 встановлено, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно:
- чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акту письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;
- зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.
У висновку акту документальної перевірки зазначається, зокрема, узагальнений опис виявлених перевіркою порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, з посиланням на підпункти, пункти, статті законодавчих актів або загальний висновок щодо відсутності таких порушень.
Також, посилання на об`єктивні факти, підтверджені первинними або іншими документами, що свідчили б про віднесення до складу витрат по декларації про майновий стан і доходи за 2015-2016 рік Позивачкою вартості товарів та послуг, що не пов`язані з її підприємницькою діяльністю, в акті перевірки відсутні.
Крім того, суд першої інстанції правильно встановив, що у сторін відсутній спір щодо наявності первинних документів, які підтверджують факт понесення витрат та будь-яких зауважень щодо цих первинних документів, у зв`язку з чим судом першої інстанції правомірно не було надано оцінку первинним документам по вказаним операціям.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що доводи контролюючого органу про порушення Позивачкою пункту 177.2, підпункту 177.4.1 підпункту 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України є необґрунтованим, з чим погоджується колегія суддів.
Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що  податкове повідомлення-рішення від 13.06.2017 року № 0002531303, яким Позивачці визначено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 346741,04 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо висновків акту перевірки про порушення Позивачкою пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, у результаті чого не нараховано та не сплачено військовий збір у сумі 18553,09 грн., то суд першої інстанції обгрунтовано зазначав наступне.
Пунктом 16-1підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, починаючи з 01.01.2015, встановлено військовий збір.
Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
Об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 Податкового кодексу України, тобто загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід фізичної особи.
Оскільки матеріалами справи спростовується висновок контролюючого органу про заниження Позивачкою оподатковуваного доходу за 2015-2016 роки на 1236872,386 грн., то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що доводи контролюючого орган про заниження Позивачкою військового збору є безпідставними.
Відтак, податкове повідомлення-рішення від 13.06.2017 року № 0002541303, яким Позивачці визначене грошове зобов`язання з військового збору у розмірі 18553,09 грн. та нараховано штрафні санкції у розмірі 4638,28 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо висновків акта перевірки про порушення Позивачкою вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VІ від 08.07.2010 року (далі - Закон України № 2464-VІ), то суд першої інстанції правильно зазначив таке.
Так, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України № 2464-VІ, платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.
За змістом частини 1 статті 7 Закону України № 2464-VІ, базою нарахування єдиного внеску для фізичних осіб - підприємців є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. Нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.
Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, не зменшені на суму відрахувань податків, інших обов`язкових платежів, що відповідно до закону       сплачуються із зазначених сум.
В акті перевірки контролюючий орган дійшов висновку про заниження Позивачкою ЄСВ за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року на загальну суму 167698,46 грн. у зв`язку з заниженням нею чистого оподатковуваного доходу на 1236872,86 грн.
З огляду на безпідставність висновків контролюючого органу про заниження Позивачкою чистого оподатковуваного доходу за 2015-2016 роки на суму 1236872,46 грн., висновки акту перевірки про заниження Позивачкою ЄСВ є безпідставними.
Отже,  суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що вимога від 13.06.2017  року № Ф0002571303 про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ у розмірі 167698,46 грн. та рішення від 13.06.2017 року № 0002561303 про застосування штрафних санкцій у розмірі 24474,91 грн. за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску є протиправними та підлягають скасуванню, з чим погоджується колегія суддів.
Щодо висновків акта перевірки про порушення позивачем пункту 198.3, абз. «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит на загальну суму 2202,56 грн., то суд першої інстанції обґрунтовано зазначив наступне.
Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Підпунктом «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
З акта перевірки  вбачається, що висновки контролюючого органу про завищення Позивачкою податкового кредиту у сумі 2202,56 грн. за грудень 2015 року обґрунтовані тим, що нею включено до рядка 10.1 Декларації «Підлягають оподаткуванню за ставкою 20 відсотків та нульовою ставкою» суми ПДВ по отриманим послугам на ремонт власного автомобіля, які в подальшому не використовувались у її господарській діяльності на суму 11012,81 грн., крім того ПДВ 2202,56 грн.
Разом з тим, Позивачкою зазначено та судом першої інстанції на підставі наданих документів встановлено, що складені за результатами отримання послуг з ремонту автомобіля ТОВ «Ніколь-Моторс» було складено податкові накладні від 28.12.2015 року № 299, від 28.12.2015 року № 317 та від 28.12.2015 року № 318, які не були внесені до податкової декларації з ПДВ за грудень 2015 року.
Проте, з додатку № 5 вбачається, що до податкової декларації з ПДВ, операції з придбання з податком на додану вартість з постачальником ТОВ «Ніколь Моторс» (код 37474489) відсутні (том 1, а.с. 120).
З огляду на наведене, висновок контролюючого органу про порушення Позивачкою пункту 198.3, абз. «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України є необґрунтованим.
Відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення від 13.06.2017 року № 0002551303, яким Позивачці визначено грошове зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 3304,50 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1   ст. 315 КАС України   за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до   ст. 316 КАС України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.      
Розглянувши доводи Головного управління ДПС у Київській області викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст.    241,    242,    243,    308,    310,    315,    316,    321,    322,    325,    328,    329,    331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

         П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишити без задоволення,    а рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року -   без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
       
Головуючий-суддя:                                                                     В.П. Мельничук

                     Судді:                                                                      І.О. Лічевецький 

                                                                                                      О.М. Оксененко

     Повний текст складено 10.03.2020 року.