справа № 372/1761/19
головуючий у суді І інстанції Зінченко О.М.
провадження № 22-ц/824/1914/2020
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції  Мостова Г.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
05 лютого 2020 року                                                                                       м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Мостової Г.І., 
суддів Слюсар Т.А.,  Волошиної В.М.,
за участю секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,
розглянувши у відкритому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 вересня 2019 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Обухівської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, -
в с т а н о в и в :
У травні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, третя особа: орган опіки та піклування Обухівської районної державної адміністрації.
Позов мотивований тим, що позивач спільно проживала з ОСОБА_1 без укладення шлюбу, за період спільного проживання у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На сьогодні позивач, її донька та мати ОСОБА_4 проживають за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідач ОСОБА_1 проживає окремо, не веде з ними спільного господарства, вихованням та розвитком дитини не займається, добровільно не сплачує аліментів на дитину, тому позивач просить суд визначити місце проживання ОСОБА_5 , за фактичним місцем проживання її матері ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , та стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 5 000 грн щомісячно.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 27 вересня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Визначено місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактичним місцем проживання її матері ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання малолітньої дитини: доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 500 грн щомісячно, починаючи з 16 травня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.
Допущено негайне виконання судового рішення у частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що посилання позивача на розмір аліментів у 5 000 грн. щомісячно не підтверджений належними доказами, а саме: квитанціями чи чеками, в яких мали б бути відображені матеріальні витрати позивача на утримання дитини. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_1 має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 5 000 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 вересня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 000 грн щомісячно, починаючи з 16 травня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права;  не надано правову оцінку матеріальному становищу відповідача, який на момент звернення позивача з позовом до суду офіційно не працював; відповідач влаштувався на роботу з 18 липня 2019 року, а встановлений оскаржуваним рішенням суду розмір аліментів перевищує 1/4 частину від його доходу; не надано правової оцінки наявності у відповідача  непрацездатних батьків.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечила доводи апеляційної скарги, вважає, що оскаржуване рішення є законним і справедливим.
Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про народження, виданого 09 червня 2016 року Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_5 , батько дитини - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 .
Відповідно до довідки Халеп`янської сільської ради Обухівського району Київської області № 53 від 06 лютого 2019 року ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , проживають за адресою: АДРЕСА_1 .
Орган опіки та піклування Обухівської районної державної адміністрації Київської області 26 березня 2018 року надано висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_6 .
Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Частинами 1, 2 статті 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
За частиною третьою статті 161 СК України якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.
При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Також, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини необхідно виходити з балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач одноособово утримує дитину, піклується про неї належним чином, забезпечує її житлом, харчуванням, освітою тощо, а відповідач самоусунувся від виконання вказаних обов`язків, а тому колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову в цій частині.
Відповідно до частини 1, 2 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.  
Так приписами частини 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції про визначення місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактичним місцем проживання її матері ОСОБА_6 , колегія апеляційного суду відповідно до  принципу диспозитивності, враховує, що апеляційна скарга доводів щодо оскарження рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 вересня 2019 року в частині визначення місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не містить.
 
Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (стаття 51 Конституції України).
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення судового рішення, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
За положенням статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (частини 1, 2 статті 184 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років у 2019 році: з 01 січня 2019 року  - 1626 грн., з 01 липня - 1699 грн., з 01 грудня - 1779 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, що відповідач є працездатним,  має дохід у вигляді заробітної плати за місцем роботи у ТОВ «Нова Пошта», де працює водієм, розмір зарплати (за вирахуванням податків та обов`язкових платежів) за період роботи з 18 липня 2019 року по 30 вересня 2019 року відповідно складав 1 718 грн., 8 751 грн., 9 796 грн (а.с. 79,80).
Крім неповнолітньої доньки,  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач немає на утриманні малолітніх дітей.
Разом з тим, відповідно до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів, не приймає до уваги доводи відповідача про матеріальну допомогу своїм батькам-пенсіонерам, оскільки останнім не надано жодних доказів на підтвердження того, що непрацездатні батьки відповідача потребують матеріальної допомоги, а отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків, та, що вони є утриманцями відповідача відповідно до сімейного законодавства.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Враховуючи положення частини  1 статті 3 Конвенції про права дитини, частини 7 та частини 8 статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
Відповідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно зі статтями 7, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.
Зважаючи на матеріальний та сімейний стан сторін, вік відповідача та його дохід, вік доньки сторін, його потреби в існуванні (їжа, одяг, комфорт, користування житлово-комунальними та медичними послугами) та потреби в реалізації освітнього, соціального та духовного розвитку дитини, колегія суддів вважає, що після утримання аліментів у розмірі 1 626 грн., у відповідача залишається сума, яка забезпечує прожитковий мінімум  на працездатну особу (до категорії якої відноситься відповідач).
Визначений судом розмір аліментів у розмірі 1 626 грн буде відповідати як інтересам дитини, так і можливостям його батька, відповідача у справі, такий розмір аліментів є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав позивача та захистом прав дітей відповідача, обов`язок по утриманню яких покладений на нього як батька. Саме вказаний розмір аліментів є доцільним до стягнення, що відповідає інтересам сторін у справі та чинному законодавству.
 
Разом з тим, звертаючись до суду з позовом про стягнення з аліментів та визначаючи їх в твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн., позивач вказувала, що у цю суму входить прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, що складає 1 626 грн., а також додаткові витрати на дитину: оплата за дитячій садочок, уроки з хореографії, гурток з плавання (басейн), заняття з англійської мови, санаторно-оздоровчий відпочинок, одяг, комунальні послуги. А також, зазначала, що неповнолітня дитина перебуває на «Д» обліку в Трипільській АЗПСМ з діагнозом: плосковальгусна постановка стоп, самнобулізм, розлад сну, затримка розвитку мовлення, що підтверджується медичною довідкою, потребує постійного медичного супроводу, ортопедичного взуття, занять логопеду тощо.
Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. 
Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.
Таким чином, законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.
Оскільки, з матеріалів справи вбачається, що позивач включив додаткові витрати до складу аліментів, позовні вимоги в цій частині не підлягають.
Разом з тим, позивач не позбавлений права звернутися про стягнення додаткових витрат на дитину у загальному порядку.
 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 вересня 2019 року змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:
 
Стягувати з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання малолітньої дитини: доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 626 грн щомісячно, починаючи з             16 травня 2019 року до досягнення дитиною повноліття. 
В іншій частині відмовити.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

 

 
 
Головуючий                                                                                        Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                              В.М. Волошина
 
                                                                                                                        Т.А. Слюсар