РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 червня 2020 року м. Рівне
Справа № 562/4461/18
Провадження № 22-ц/4815/783/20
Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Хилевича С.В., Гордійчук С.О.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Ярмольчуком Віталієм Сергійовичем на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 2 квітня 2020 року в складі судді Ємельянової Л.В., проголошене в м. Здолбунів, дату складання повного судового рішення не вказано, 
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання.
Позов мотивувала тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає із нею та знаходиться на її утриманні. На даний час ОСОБА_3 є студентом 1 курсу та навчається в Державному вищому навчальному закладі "Рівненський коледж економіки і бізнесу" на денному відділенні, в зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги на проїзд до місця навчання та харчування. 
Однак, самостійно вона не може утримувати сина, оскільки працює акушеркою КП "Здолбунівська центральна районна лікарня" та отримує заробітну плату близько 4000 грн.
Відповідач зобов`язаний утримувати свого сина та спроможний це робити, оскільки є працездатною особою та працює за межами України.
На підставі викладеного просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на період навчання сина ОСОБА_4 в розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення сином двадцяти трьох років або припинення навчання.
Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 2 квітня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю позивачем наявності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина на період навчання. 
В поданій апеляційній скарзі представник позивача покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. 
Вказує, що відповідач ухиляється від виконання ним свого обов`язку та не надає грошові кошти на утримання сина, хоча спроможний надавати матеріальну допомогу, адже є працездатною особою та сплачує щомісячно аліменти на іншу дитину.
Судом не було взято до уваги, надану позивачем, переписку сина ОСОБА_4 з відповідачем, в якій він вказував, що працює без вихідних та обіцяв переказати кошти в рахунок боргу по аліментах.
Звертає увагу, що відповідач часто їздить за кордон, де проживає понад три місяці, що підтверджується наданими суду його фотознімками з різних країн Європи та інформацією прикордонної служби.
Вважає, що вказані обставини в сукупності свідчать про наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання.
З наведених підстав просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 12.10.2000 року Здолбунівським відділом реєстрації актів громадянського стану районного управління юстиції Рівненської області.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Як вбачається з довідки №690 від 30.10.2018 року, виданої Державним вищим навчальним закладом "Рівненський коледж економіки та бізнесу", ОСОБА_3 навчається на денному відділенні у вказаного навчальному закладі. Термін навчання з 01.10.2018 року по 31.01.2021 року. 
Згідно договору про надання освітньої послуги (навчання) ДВНЗ "Рівненський коледж економіки та бізнесу" від 14.08.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та навчальним закладом, загальна вартість освітньої послуги на весь строк навчання ОСОБА_3 становить 22250 грн. Плата за навчання (освітню послугу) за 2018/2019 навчальний рік (за два семестри) становить 8900 грн. щороку. 
Таким чином, ОСОБА_3 продовжує навчання, не працює, а тому потребує матеріальної допомоги.
Згідно статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
При визначенні розміру аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. 
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підтвердження своїх витрат на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, ОСОБА_1 надано суду копію квитанції від 17.08.2018 року про оплату за навчання ОСОБА_3 в сумі 4900 грн., тобто лише за перший семестр 2018/2019 навчального року.
Будь-яких, інших належних та допустимих доказів на підтвердження розміру витрат, які вона несе на утримання сина в зв`язку з продовженням ним навчання, позивачкою суду не надано.
Також, ОСОБА_1 всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не довела, що відповідач може надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину, який навчається.
Покликання представника позивача на неодноразові поїздки відповідача за кордон не заслуговують на увагу, оскільки самі по собі не свідчать про працевлаштування останнього за межами України та отримання ним там заробітку в розмірі, який дає йому можливість надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину. 
У наданих позивачем, роздруківках телефонної переписки відповідача із сином також відсутні будь-які дані про розмір отримуваних ОСОБА_5 доходів.
Частиною 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками су дуду першої інстанції щодо їх оцінки.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Позивач звільнена від сплати судового збору у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір за подачу нею апеляційної скарги підлягає віднесенню за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375,376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Ярмольчуком Віталієм Сергійовичем, залишити без задоволення.
Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 2 квітня 2020 року залишити без змін.
Судовий збір за подачу апеляційної скарги віднести за рахунок держави.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України. 
Повне судове рішення виготовлено 23 червня 2020 року.

Судді:          Бондаренко Н.В.
       
                                                                       Гордійчук С.О.
                                                                       
                                                                       Хилевич С.В.