ПОСТАНОВА
Іменем України

30 квітня 2020 року 
Київ
справа №813/3277/17
адміністративне провадження №К/9901/39955/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Білак М.В., 
суддів: Загороднюка А.Г., Калашнікової О.В.

розглянув у попередньому судовому засіданні адміністративну справу
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 
на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року (колегія суддів у складі головуючого судді Сакалоша В.М., суддів: Гулкевич І.З., Карп`як О.О.)
та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2018 року (колегія суддів у складі головуючого судді Яворського І.О., суддів: Кухтея Р.В., Носа С.П.)
у справі №813/3277/17
за позовом  ОСОБА_1 
до військової частини – польова пошта НОМЕР_1 , Міністерства оборони України
про розірвання контракту.
I. ПРОЦЕДУРА
1.           ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини – польова пошта НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, в якому просив розірвати контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, укладений 2 червня 2015 року між Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 та громадянином ОСОБА_1 .
2.          Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено.
3.          У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, не передаючи справу на новий розгляд.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
4.          Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 2 червня 2015 року між Міністерством оборони України, в особі командира військової частини – польова пошта НОМЕР_2 підполковником ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, відповідно до пункту 3 якого, він є строковий та укладений на три роки.
5.          6 березня 2016 року під час спортивних занять в частині позивачем отримано травму плеча (довідка про обставини травми №937 від 15 квітня 2016 року).
6.          З 8 березня 2016 року по 18 березня 2016 року позивач перебував на лікуванні, а також пройшов обстеження у Військовій медичній комісії військової частини НОМЕР_3 . Окрім цього позивач проходив обстеження з 18 липня 2016 року по 28 липня 2016 року та лікування з 28 липня 2016 року по 10 листопада 2016 року.
7.          Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 19 квітня 2016 року визначена травма пов`язана із проходженням військової служби.
8.          У свою чергу, згідно з свідоцтвом про хворобу №1751 від 10 листопада 2016 року військово-лікарською комісією Західного регіону прийнято рішення, що ОСОБА_1 , придатний до військової служби. Непридатний до служби у високомобільних військах.
9.          8 лютого 2017 року позивачем було подано рапорт про розірвання контракту про проходження військової служби через важкий стан здоров`я.
10.          Однак рапорт позивача не задоволено, жодних відповідей за результатами розгляду вказаного рапорту позивачу не надіслано.
11.          Позивач, вважаючи незаконними зазначені дії відповідача, звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ.
12.          Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що підставою для розірвання контракту за станом здоров`я є саме висновки військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби.
13.          Водночас позивача визнано непридатним до служби у високомобільних військах та придатним до військової служби.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
14.           ОСОБА_1 у своїй касаційній скарзі не погоджується з оскаржуваними рішеннями, оскільки вважає, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права.
15.          Зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що позивач може бути переміщений на іншу посаду, є неправильним, оскільки на це немає його згоди.
16.          Відповідачі за весь час дії рішення ВЛК про непридатність до служби у високомобільних військах від 10 листопада 2016 року не надали позивачу жодної пропозиції на інший вид та посаду військової служби, а позивач не надав своєї згоди на перевід його на іншу військову службу, тому, вважає позивач, є всі законодавчі підстави для розірвання контракту, оскільки військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом може бути переміщений лише за його рапортом, тобто за його згодою (пункти 112, 113 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 – далі – Положення).
17.          У своїх відзивах на касаційну скаргу Міністерство оборони України та військова частина НОМЕР_1 вважають касаційну скаргу необґрунтованою, тому просять залишити її без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій – без змін.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
18.          Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.
19.          Спірні правовідносини у справі, що розглядається, склались з приводу розірвання контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України, укладеного між Міністерством оборони України та громадянином ОСОБА_1 , за станом здоров`я.
20.          Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303 було оголошено проведення часткової мобілізації і саме з цим моментом відповідно до норм Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII законодавець пов`язує настання особливого періоду.
21.          Згідно з абзацом четвертим статті 1 зазначеного Закону завданням мобілізації є, зокрема, здійснення комплексу заходів, спрямованих на переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту – на організацію і штати воєнного часу.
22.          Отже, сама мобілізація не вичерпує завдань особливого періоду, а лише розпочинає його дію. Закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення такого стану.
23.          Однією з умов завершення особливого періоду слід вважати припинення воєнного конфлікту, який зумовив його настання.
24.          Таку правову позицію щодо питання дії особливого періоду Верховний Суд зробив у постанові від 26 вересня 2018 року у справі №813/1919/16.
25.          Тому, на час виникнення спірних правовідносин у цій справі діяв особливий період.
26.          Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби врегульовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».
27.          Відповідно до частини першої статті 19 цього Закону військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.
28.          Згідно з пунктом 2 частини дев`ятої статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин тут й надалі) у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.
29.          Пунктом б) частини другої статті 26 вказаного Закону передбачено, що звільнення зі служби проводиться: військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - на підставах, передбачених частиною шостою з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.
30.          Під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу (пункт б) частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
31.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивача було визнано «не придатним до служби» лише у високомобільних військах та «придатним до військової служби», тому ця обставина не може бути підставою для розірвання за станом здоров`я укладеного 2 червня 2015 року між ОСОБА_1 та Міністерством оброни України контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України під час дії особливого періоду.
32.          Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справі №814/1757/17 (постанова від 19 листопада 2018 року) за схожих фактичних обставин і підстави для відступлення від нього відсутні.
33.          Посилання позивача на пункти 112, 113 Положення є безпідставним, оскільки зазначені пункти Положення регулюють питання переміщення військовослужбовця на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої, зокрема, й за станом здоров`я. Натомість таких обставин у спірних правовідносинах немає.
34.          Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову.
35.          Відповідно до статті 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
36.          З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 343, 356 КАС України, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року N 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2018 року у справі №813/3277/17 – без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак
А.Г. Загороднюк
О.В. Калашнікова,
Судді Верховного Суду