ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2020 р. 	Справа № 520/1271/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 року (суддя Панов М.М.; м. Харків) по справі № 520/1271/2020
за позовом  ОСОБА_1     
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                  
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (надалі також - відповідач, ГУПФУ в Харківській області), в якому просив суд: 
- визнати протиправною бездіяльність Головного Управління Пенсійного фонду України Харківської області в особі Шевченківського відділу обслуговування громадян м. Харкова (сервісний центр) щодо зупинення нарахування та виплати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії та зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України Харківської області в особі Шевченківського відділу обслуговування громадян м. Харкова (сервісний центр) поновити нарахування та виплату щомісячної пенсії ОСОБА_1 з березня 2016 року, а також здійснити виплату ОСОБА_1 усієї суми пенсійної заборгованості за період з березня 2016 року по лютий 2020 року включно однією сумою.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що оскаржувані дії відповідача є незаконними, оскільки вони порушують право позивача на пенсійне забезпечення.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного Управління Пенсійного фонду України Харківської області в особі Шевченківського відділу обслуговування громадян м. Харкова (сервісний центр) щодо зупинення нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії з 01.03.2016.
Зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України Харківської області в особі Шевченківського відділу обслуговування громадян м. Харкова (сервісний центр) поновити нарахування та виплату щомісячної пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.03.2016 по 01.02.2020.
В задоволенні іншої частин позовних вимог - відмовлено.          
Звернуто до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.
Стягнуто до Державного бюджету України (ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Код банку отримувача (МФО): 899998, Рахунок отримувача: UA798999980000031211256026001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106) суму судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок)  грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ЄДРПОУ 14099344).
Частково не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції: змінити абзац 3 резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 року на: "Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України Харківської області в особі Шевченківського відділу обслуговування громадян м. Харкова (сервісний центр) поновити нарахування та виплату щомісячної пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з березня 2016 року, а також здійснити виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) усієї суми пенсійної заборгованості за період з березня 2017 року по лютий 2020 року включно однією сумою."; встановити судовий контроль за виконанням цього рішення шляхом зобов`язання відповідача протягом 30 днів з моменту набрання законної сили рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 року у справі № 520/1271/2020 подати звіт про виконання цього рішення.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що окрім вимоги про зобов`язання відповідача поновити нарахування та виплату щомісячної пенсії позивачу з березня 2016 року, позивач також просив зобов`язати відповідача здійснити виплату ОСОБА_1 усієї суми пенсійної заборгованості  за період за період з березня 2016 року по лютий 2020 року включно однією сумою. Проте суд першої інстанції змінив спосіб захисту порушеного права позивача, який було зазначено в позовній заяві, та в той же час не навів мотивів такої зміни, що, у свою чергу, суперечить практиці Європейського Суду з прав людини. При цьому позивач вважає, що застосований судом першої інстанції спосіб захисту є неефективним, а поновлення порушеного соціального права позивача на пенсію стане ілюзорним. Крім того, позивач зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи у встановленні судового контролю за виконанням рішення в мотивувальній частині рішення не навів жодних мотивів, з яких він не взяв до уваги доводи позовної заяви в частині встановлення такого контролю та надані докази, що підтверджують факт ухилення відповідача від виконання рішення на майбутнє: значний час не виплати пенсії, тобто з березня 2016 року по теперішній час; листи-відповіді відповідача щодо виконання рішень суду з аналогічних справ, постанови Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби щодо інших сервісних центрів відповідача.        
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення. Зазначає, що спосіб виконання дій, які має вчинити за рішенням суду суб`єкт владних повноважень, не визначений в спірних правовідносинах нормативно. У разі задоволення позову належним чином виконанням судового рішення буде вважатися як перерахування присудженої суми одним платежем, так і кількома платежами. Кількість платежів в межах однієї суми коштів не порушує право позивача на соціальний захист у формі пенсійного забезпечення, а  відтак, позовна вимога про виплату перерахованої пенсії однією сумою є безпідставною. З приводу вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення відповідач зазначає, що зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджуються належними і допустимими доказами. 
Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними в справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що позивач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог, оскаржене судове рішення переглядається судом апеляційної інстанції лише в цій частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та є пенсіонером за віком.
З грудня 2015 року позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України Харківської області. 
Згідно довідки №6326014858 від 10.12.2015 позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу. Фактичне місце проживання/перебування позивача як внутрішньо переміщеної особи є: АДРЕСА_2 .
З грудня 2015 року позивач перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України Харківської області та отримував пенсію, як переміщена особа з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Як зазначив позивач, з 01.03.2016 відповідачем було припинено виплату пенсії, у зв`язку із непідтвердженням місця проживання позивача.
Відповідачем було проведено обмін інформацією про внутрішньо переміщених осіб з управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації шляхом співставлення бази даних одержувачів пенсій та Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, була проставлена особливість « 93» (не підтверджено місце проживання) і з 01.03.2016 виплата пенсії позивачу була призупинена.
Не погоджуючись із діями відповідача щодо припинення нарахування та виплати пенсії, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що припинення виплати пенсії позивачу з 01 березня 2016 року було здійснено не у спосіб, передбачений Законом №1058-IV, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити заборгованість однією сумою, суд першої інстанції виходив з того, що спосіб виконання дій, які має вчинити за рішенням суду суб`єкт владних повноважень, не визначений в спірних правовідносинах нормативно. У разі набрання чинності рішенням суду про зобов`язання сплатити недоплачену частину пенсії, перерахування недоплачених сум буде вважатися належним виконанням судового рішення, як у разі перерахування присудженої суми кількома платежами, так і однією сумою, а повним виконанням рішення суду буде сплата відповідачем всієї недоплаченої різниці.
Відмовляючи у задоволенні вимоги позивача про зобов`язання відповідача подати у місячний строк звіт про виконання постанови суду, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, при цьому судом враховано приписи статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обов`язковості судових рішень та відсутність об`єктивних обставин щодо невиконання судового рішення з боку відповідача.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
З приводу вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити виплату ОСОБА_1 усієї суми пенсійної заборгованості за період з березня 2017 року по лютий 2020 року включно однією сумою, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
В силу ч. 1 ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частиною першою статті 372 КАС України визначено, що у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.
При цьому у даному випадку належним виконанням даного судового рішення є поновлення нарахування та виплати пенсії, внаслідок чого буде здійснена виплата загальної суми пенсії у повному обсязі.  
Колегія суддів зазначає, що спосіб виконання дій, які має вчинити за рішенням суду відповідач у спірних правовідносинах, не визначений нормативно. Після набрання законної сили рішенням про зобов`язання відповідача поновити нарахування та виплату пенсії, а також виплату заборгованості з пенсії, що виникла за період її несплати, належним виконанням рішення суду буде вважатися як виплата пенсії одним, так і декількома платежами, а повним виконанням рішення суду буде поновлення виплати пенсії зі сплатою всієї суми заборгованості, яка утворилась за період її несплати.  
З аналізу положень статей 2, 5 КАС України слідує, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому. Судом у конкретній справі вирішується спір, предмет якого існує на час розгляду справи. Суд не може розглядати вимоги на майбутнє у зв`язку із вірогідним настанням певних наслідків. Резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав у зобов`язанні відповідача здійснити виплату недоплаченої суми пенсії виключно одним платежем.
Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача подати у місячний строк звіт про виконання постанови суду, колегія суддів зазначає наступне.
Процедура виконання судового рішення , у тому числі встановлення судового контролю  по справі за адміністративним позовом визначаються нормами КАС України.
За приписами підпункту 1 пункту 6    статті 246 КАС України, яка визначає зміст рішення, у разі необхідності у резолютивній частині рішення також вказується про порядок і строк виконання рішення.
Частиною 1 ст.382 КАС України закріплено, що суд,    який ухвалив    судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Законодавець передбачив два варіанти встановлення судового контролю: 1) під час ухвалення рішення по суті спору; 2) після винесення рішення в ході його виконання.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суд наділений правом встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень, при цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у додатковій постанові від 31.07.2018 року у справі №235/7638/16-а.
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що позивачем не наведено аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і не надано останнім доказів в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.
У свою чергу, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що в даному випадку підстави для зобов`язання суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання судового рішення відсутні, а  тому апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.
У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.  
Керуючись ст. ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів,  - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 по справі № 520/1271/2020 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.Б. Русанова    Т.С. Перцова