ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" березня 2020 р.           Справа№ 927/687/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Куксова В.В.
суддів:            Шаптали  Є.Ю. 
          Тищенко А.І. 
 
при секретарі        Даниленко Т.О.
за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 11.03.2020.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення Господарського суду Чернігівської області
від 20.11.2019 (повний текст складено 25.11.2019)
у справі №927/687/19  (суддя Оленич Т.Г.)
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Акціонерного товариства "Облкомунтеплоенерго"
про стягнення 3325344,11 грн.
ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач, скаржник) звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Акціонерного товариства "Облкомунтеплоенерго" (далі - відповідач) про стягнення 2103079грн.24коп. пені, нарахованої за період з 26.11.2016 по 10.12.2017, 354607грн.45коп. трьох процентів річних, нарахованих за період з 26.11.2016 по 10.12.2017, 867657грн.42коп. інфляційних нарахувань, обчислених за період з 01.02.2017 по 30.11.2017.  
Позовні вимог обґрунтовані тим, що на підставі договору №2564/1617-БО-39 постачання природного газу від 27.10.2016 позивачем в період з жовтня 2016 року по вересень 2017 року включно передано у власність відповідача природний газ на загальну суму 128  727  753 грн. 20 коп., про що складено акти приймання-передачі природного газу. За повідомленням позивача, відповідач оплату за переданий газ здійснював з порушенням терміну, встановленого в п.6.1. договору, в зв`язку з чим позивач застосовує до відповідача передбачені договором та законом заходи відповідальності у вигляді сплати пені, трьох процентів річних та інфляційних нарахувань та просить стягнути їх з відповідача в судовому порядку.
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 20.11.2019 позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Акціонерного товариства "Облкомунтеплоенерго" про стягнення 3325344,11 грн. задоволено частково. 
Стягнуто з Акціонерного товариства "Облкомунтеплоенерго" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 353818,68 грн. трьох процентів річних, 858901,44 грн. інфляційних втрат, 18190,80 грн. судового збору. 
Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 20.11.2019 у справі № 927/687/19 в частині відмови у стягненні 2 103 079,24  грн. - пені, 788,77 грн. - 3% річних, 8755,98 грн. - інфляційних витрат та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити, а саме: стягнути з відповідача 2 103 079,24 грн. - пені, 788,77 грн. - 3% річних, 8755,98 грн. - інфляційних витрат.
Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права. Зазначає при цьому, що дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів та припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання боржником зобов`язань перед конкурсними кредиторами.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 20.11.2019 у справі №927/687/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., судді Шаптали Є.Ю., Тищенко А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 20.11.2019 у справі №927/687/19 - залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.
29.01.2020 від скаржника через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додане платіжне доручення №0000000368 від 21.01.2020 про сплату судового збору у розмірі 47 534,04 грн.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2020 задоволено клопотання Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про поновлення строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Чернігівської області від 20.11.2019 у справі №927/687/19. Відновлено Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Чернігівської області від 20.11.2019 у справі №927/687/19. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 20.11.2019 у справі №927/687/19. Призначено справу до розгляду на 11.03.2020.
02.03.2020 від відповідача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін. Зазначає при цьому, що 18.01.2019 ухвалою Господарського суду Чернігівської області за заявою ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Актив Плюс» було порушено провадження у справі №927/16/6б/13 про банкрутство АТ «Облтеплокомуненерго» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника відповідно до статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Оскільки вказана справа була порушена до набрання чинності Законом України від 22.12.2012 №4212-VI (нової редакції Закону), провадження у справі про банкрутство АТ «Облтеплокомуненерго»  здійснювалося відповідно до положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції Закону від 30.06.1999. Частиною 4 статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції чинній на момент порушення справи про банкрутство відповідача) встановлено, що одночасно з порушенням справи про банкрутство вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів).
В судовому засіданні 11.03.2020 представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 20.11.2019 у справі №927/687/19 в частині відмови у стягненні 2 103 079,24 грн. - пені, 788,77 грн. - 3% річних, 8755,98 грн. - інфляційних витрат та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити, а саме: стягнути з відповідача 2 103 079,24 грн. - пені, 788,77 грн. - 3% річних, 8755,98 грн. - інфляційних витрат.
В судовому засіданні 11.03.2020 представник відповідача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням пояснень на апеляційну скаргу поданих під час апеляційного провадження, та просив відмовити в її задоволенні, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 20.11.2019 у справі № 927/687/19 залишити без змін.
В судовому засіданні 11.03.2020 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.
У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судовою колегією, 27.10.2016 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Облкомунтеплоенерго" (споживач) укладено договір №2564/1617-БО-39 постачання природного газу (далі за текстом - договір), за умовами якого позивач зобов`язався поставити відповідачу у 2016-2017 роках природний газ, а відповідач, в свою чергу, зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.
Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року №226 "Питання акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" відбулась зміна типу акціонерного товариства в найменуванні Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з публічного на приватне, в зв`язку з чим суд доходить до висновку, що позивач є стороною договору №2564/1617-БО-39 постачання природного газу від 27.10.2016 та йому належать права та обов`язки постачальника, які виникли на підставі даного договору.
За змістом п.1.2., 1.5. Статуту АТ "Облкомунтеплоенерго", в редакції затвердженій загальними зборами акціонерів протокол №28 від 24.04.2018, Акціонерне товариство "Облкомунтеплоенерго" перейменоване з Публічного акціонерного товариства "Облкомунтеплоенерго" відповідно до рішення загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства  "Облкомунтеплоенерго" (протокол №28 від 24.04.2018) в зв`язку зі зміною типу Товариства. Товариство є правонаступником майна, майнових прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства "Облкомунтеплоенерго".
Відповідно до п.1.2. договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями. 
За змістом п.2.1. договору, з урахуванням додаткової угоди №5 від 31.03.2017, постачальник передає споживачу в період з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 18125,981 тис. куб. метрів (вісімнадцять мільйонів сто двадцять п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят один куб. метрів), а в період з 01.04.2017 по 30.09.2017 (включно) газ обсягом до 2430,873 тис. куб. м. (два мільйони чотириста тридцять тисяч вісімсот сімдесят три куб. м), у томі числі по місяцях (тис. куб. м): жовтень - 1523,071 тис. куб. м; листопад - 2751,310 тис. куб. м.; грудень - 3529,170 тис. куб. м; січень - 3923,686 тис. куб. м; лютий - 3385,769 тис. куб. м; березень - 3012,975 тис. куб. м; квітень - 592,108 тис. куб. м; травень - 372,031 тис. куб. м; червень - 353,334 тис. куб. м; липень - 355,598 тис. куб. м; серпень - 365,209 тис. куб. м; вересень - 392,593 тис. куб. м.
Згідно із п.2.2., 2.3., 2.4. договору обсяги природного газу, які планується поставити згідно з цим договором (плановий обсяг), повністю забезпечують споживача природним газом для потреб, зазначених у пункті 1.2. цього договору. Плановий обсяг за цим договором протягом місяця поставки може змінюватися за домовленістю сторін. Допускається відхилення місячного обсягу переданого природного газу в розмірі + 5% (плюс/мінус п`ять відсотків), підтвердженого постачальником планового обсягу без узгодження сторін.
А відповідно до п.2.3., 2.4. договору, в редакції додаткової угоди №4 від 23.01.2017, перегляд та коригування планових обсягів природного газу, що планується передати за цим договором відповідно до п.2.1., може змінюватись за ініціативою споживача шляхом підписання додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного місяця постачання газу. Допускається відхилення споживання обсягу природного газу протягом відповідного місяця постачання газу в розмірі +5% (плюс/мінус п`ять відсотків) від підтвердженого постачальником планового обсягу без узгодження сторін. 
Відповідно до п.3.4. договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі.
Згідно із п.5.1. договору ціна на природний газ визначається відповідно до п.5.2 цього договору. В подальшому ціна на газ визначається шляхом підписання сторонами відповідних додаткових угод до договору на підставі ціни, що розміщується на офіційному веб-сайті постачальника. У разі зміни ціни постачальником, така ціна є обов`язковою для сторін даного договору. Споживач підписанням цього договору підтверджує, що погоджується з даним порядком визначення та зміни ціни.
В пункті 5.2. договору сторонами встановлено, що ціна за 1000 куб. м природного газу за цим договором з 01 жовтня 2016 року становить 5916,00  грн., крім того податок на додану вартість (20%) - 1183,20 грн. До сплати за 1000 куб. метрів природного газу з ПДВ - 7099,20 грн. (сім тисяч дев`яносто дев`ять грн. 20 коп.).
В силу п.5.3. договору у разі зміни на офіційному веб-сайті постачальника цін на газ, вони є обов`язковими за цим договором з моменту введення їх в дію (з дати, зазначеної у відповідному прейскуранті). Споживач самостійно відслідковує інформацію щодо цін на відповідний місяць поставки і вважається повідомленим про зміну цін з дати розміщення інформації на веб-сайті постачальника, але не пізніше дати введення їх в дію, або з дати направлення на електронну адресу споживача (зазначену в розділі 13 цього договору) проекту додаткової угоди, інформаційного повідомлення тощо.
Додатковою угодою №2 від 22.11.2016 сторонами внесено зміни до п.5.2. договору шляхом викладення його у такій редакції: "ціна за 1000куб.м газу за цим договором з 01.12.2016 становить 7148,00 грн., крім того податок на додану вартість (20%) - 1429,60 грн. До сплати за 1000 куб. м природного газу з ПДВ - 8577,60 грн. (вісім тисяч п`ятсот сімдесят сім грн..60коп.)."
Відповідно до п.3 додаткової угоди №2 від 22.11.2016 дана додаткова угода набуває чинності з дати її підписання сторонами і діє з 01.12.2016.
Додатковою угодою №3 від 30.12.2016 сторонами виключено п.5.3. договору та внесено зміни до п.5.1., 5.2. договору шляхом викладення їх у такій редакції: 
"п.5.1. регульована ціна на природний газ (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України), який постачається за цим договором, визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 1.10.2015 №758."
"п.5.2. ціна за 1000куб. м природного газу за цим договором з 23 грудня 2016 року становить 4942,00 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. До сплати за 1000 куб. м природного газу з ПДВ - 5930,40грн. (п`ять тисяч дев`ятсот тридцять грн. 40коп.)."
Відповідно до п.5 додаткової угоди №3 від 30.12.2016 дана додаткова угода набуває чинності з дати її підписання сторонами і поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склалися з 23.12.2016.
Додатковою угодою №5 від 31.03.2017 сторонами за взаємною домовленістю внесено зміни до п.5.1. та 5.2. шляхом викладення їх у такій редакції: 
"п.5.1. ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 №187. Станом на 01.04.2017 ціна на природний газ становить 4942,00 грн. за 1000 куб. м (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу. а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України). До визначеної ціни застосовується коефіцієнт 1,6.".
"п.5.2. ціна за 1000 куб. м газу за цим договором з 01.04.2017 становить 7907,20 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 9488,64 грн. (дев`ять тисяч чотириста вісімдесят вісім грн. 64 коп.)."
Відповідно до п.9 додаткової угоди №5 від 31.03.2017 дана додаткова угода набуває чинності з дати її підписання сторонами і діє з 01.04.2017. 
Згідно із п.12.1. договору, в редакції додаткової угоди №5 від 31.03.2017, договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 по 30.09.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. 
Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначає, що ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18.01.2013 за заявою ТОВ "Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів "Актив Плюс" було порушено провадження у справі №927/16/6б/13 про банкрутство АТ "Облтеплокомуненерго" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника відповідно до ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". За повідомленням відповідача, 23.01.2018 ухвалою Господарського суду Чернігівської області у справі №927/16/6б/13 заяву ТОВ "Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів "Актив Плюс" про порушення справи про банкрутство ПАТ "Облтеплокомуненерго" було залишено без розгляду. Відповідач зазначає, що відповідно до абз.2 ч.4 ст.12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в редакції Закону від 30.06.1999, за яким здійснювався розгляд справи про банкрутство, оскільки дана справа була порушена до набрання чинності Закону України №4212-VI від 22.12.2012 (нової редакції Закону), протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), а тому, на думку відповідача, вимога про стягнення пені, нарахованої протягом строку дії мораторію, є такою, що суперечить законодавству та порушує встановлену заборону щодо її нарахування боржнику. Крім того, відповідач зазначає, що рішенням Господарського суду Чернігівської області від 30.04.2014 у справі №927/322/14 за позовом заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до ПАТ "Облтеплокомуненерго" та рішенням Господарського суду Чернігівської області від 19.11.2018 у справі №927/698/18 встановлено обставини щодо наявності мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18.01.2013 по справі №927/16/6б/13, та неправомірності проведення нарахувань АТ "НАК "Нафтогаз України" відповідачу пені в період дії мораторію. На думку відповідача, встановлені цими рішеннями обставини є преюдиційними, а тому не підлягають доказуванню. Також за твердженням відповідача не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення 3% річних та інфляційної складової боргу, оскільки в період часу, за який здійснено розрахунок вказаних нарахувань, позивачем включено дні фактичної сплати відповідачем суми заборгованості, що суперечить вимогам чинного законодавства та судовій практиці, зокрема п.1.9. постави Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань". Крім того, на думку відповідача, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу, а тому за твердженням відповідача, позивачем неправильно обраховано розмір інфляційних втрат шляхом збільшення суми основного боргу на індекс інфляції за попередній місяць та нарахуванням на таку суму заборгованості інфляційних втрат, замість того, щоб здійснювати нарахування інфляційних витрат на суму боргу окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумувати за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача 2103079 грн. 24коп. пені, обчисленої за період з 26.11.2016 по 10.12.2017 за неналежне виконання відповідачем зобов`язань,  нарахованої під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів та про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.
Розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне
Як вбачається з наданих до матеріалів справи копій примірників договору №2564/1617-БО-39 постачання природного газу від 27.10.2016 та додаткових угод до нього, наданих позивачем до матеріалів справи, вони підписанні сторонами та скріплені їх печатками, що свідчить про набрання ними чинності.
Доказів розірвання або визнання недійсними вказаних правочинів в судовому порядку на час розгляду даної справи сторонами не надано, а тому в силу ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковими для виконання сторонами, що також не оспорювалось жодною із сторін в ході розгляду справи. 
Судовою колегією встановлено, що за своєю правовою природою укладений між сторонами договір №2564/1617-БО-39 від 27.10.2016 є договором постачання енергетичних ресурсів. 
Згідно із ч.1, 2 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Аналіз договору №2564/1617-БО-39 від 27.10.2016 свідчить, що в ньому відсутні будь-які застереження щодо застосування до правовідносин, які виникли між сторонами у зв`язку з його укладенням, положень про купівлю-продаж, про договір поставки, а тому судом при вирішенні даного спору застосовуються також норми чинного законодавства, які регулюють відносини купівлі-продажу та поставки. 
За змістом ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний  товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.
Відповідно до ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.
В силу ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
На виконання договору позивачем в період з жовтня 2016 року по вересень 2017 року включно передано відповідачу природний загальною вартістю 128  727  753 грн. 20 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 на суму 11  379  662 грн. 64 коп.; від 30.11.2016 на суму 21  496  960 грн. 24 коп.; від 31.12.2016 на суму 28  158  674 грн. 41 коп.; від 31.01.2017 на суму 25  204  870 грн. 14 коп.; від 28.02.2017 на суму 19 059  421 грн. 97 коп.; від 31.03.2017 на суму 12  684  888 грн. 38 коп.; від 30.04.2017 на суму 6  831  650 грн. 00 коп.; від 31.05.2017 на суму 1  118  938 грн. 38коп.; від 30.06.2017 на суму 736  821 грн. 36 коп.; від 31.07.2017 на суму 698  373 грн. 40 коп.; від 31.08.2017 на суму 652  277 грн. 58 коп.; від 30.09.2017 на суму 705  214 грн. 70 коп.  
Як вбачається зі змісту вищевказаних актів, в них відсутні застереження споживача щодо обсягу та вартості переданого природного газу, акти підписані сторонами та скріплені їх печатками, факт передання позивачем у власність відповідача природного газу у визначених в актах обсягах та відповідної вартості сторонами не заперечується.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем належним чином виконано взяті на себе за договором зобов`язання в частині постачання природного газу відповідачу.
Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
В пункті 6.1. договору сторони встановили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. 
За повідомленням позивача, відповідач розрахунок за переданий газ здійснював з порушенням строку, встановленого в п.6.1. договору постачання, останній платіж, направлений на оплату в повному обсязі вартості газу, отриманого у спірний період, відповідачем сплачено 11.12.2017. Таким чином, за твердженням позивача, відповідач порушив умови господарського зобов`язання, в зв`язку з чим позивач застосовує до відповідача передбачені договором та законом заходи відповідальності у вигляді сплати пені, трьох процентів річних, інфляційних нарахувань та просить стягнути їх з відповідача в судовому порядку.
В силу ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань.
За змістом ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За приписами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
В силу ст. 611 Цивільного кодексу України правовим наслідком порушення зобов`язання є, зокрема, сплата неустойки.
Згідно із ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч.3 вказаної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за  кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Доказами, наявними в матеріалах справи, підтверджується прострочення відповідачем зобов`язань по оплаті природного газу, отриманого від позивача в період з жовтня 2016 року по вересень 2017 року на підставі договору №2564/1617-БО-39 постачання природного газу від 27.10.2016, що в силу вищенаведених норм чинного законодавства є підставою для застосування до відповідача відповідальності у вигляді трьох процентів річних, інфляційних нарахувань та пені.
Разом з тим, під час вирішенні спору судовою колегією враховується, що ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18.01.2013 за заявою ТОВ "Компанія з управлінням активами та адміністрування пенсійних фондів "Актив Плюс" було порушено провадження у справі №927/16/6б/13 про банкрутство ПАТ "Облтеплокомуненерго" та одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.
Провадження у справі про банкрутство здійснювалося відповідно до положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції Закону від 30.06.1999, оскільки справа була порушена до набрання чинності Законом України від 22.12.2012 №4212-VІ (нової редакції Закону).
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 23.01.2018 по справі №927/16/6б/13 заяву ТОВ "Компанія з управлінням активами та адміністрування пенсійних фондів "Актив Плюс" про порушення справи про банкрутство ПАТ  "Облтеплокомуненерго" залишено без розгляду.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції, чинній на момент порушення провадження у справі про банкрутство) мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань щодо сплати податків і зборів, застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.
Разом із тим, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначає, що конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.
Частиною 4 статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням справи про банкрутство.
Таким чином, із моменту введення мораторію боржник не може виконувати як грошові зобов`язання та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що виникли до введення мораторію, так і заходи, спрямовані на забезпечення їх виконання.
Щодо тверджень скаржника, що дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів та припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання боржником зобов`язань перед конкурсними кредиторами, судова колегія зазначає наступне.
Згідно з абз.2 ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов`язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів).
Тобто, наведена норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені упродовж часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов`язаний із визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому неустойка за невиконання грошових зобов`язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення. Крім того, не може розглядатися питання про поширення чи непоширення мораторію на не нараховану неустойку, оскільки законом виключена можливість виникнення та існування відносин нарахування неустойки боржникові, стосовно якого діє мораторій, введений при провадженні справи про його банкрутство.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.10.2013 у справі №28/5005/3240/2012.
За таких обставин, твердження скаржника про правомірне нарахування пені за прострочку оплати відповідачем за переданий у період з жовтня 2016 року по вересень 2017 року природний газ після введення мораторію на задоволення вимог кредиторів згідно з ухвалою від 18.01.2013 судовою колегією не приймаються до уваги. Судова колегія звертає увагу, що боржник повинен виконувати зобов`язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховується, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.
Таким чином, враховуючи наведені вище положення законодавства та фактично встановлені обставини справи, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача 2  103  079 грн. 24 коп. пені, обчисленої за період з 26.11.2016 по 10.12.2017 за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, нарахованої під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів та про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.
Враховуючи вищевикладене, посилання скаржника щодо правомірності нарахування пені в період дії мораторію з посиланням на Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його  банкрутом" не приймаються судовою колегією до уваги. 
З посиланням на ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки інший розмір процентів не встановлений договором, позивач просить стягнути з відповідача 354  607 грн. 45 коп. трьох процентів річних, нарахованих за період з 26.11.2016 по 10.12.2017, а також 867  657 грн. 42 коп. інфляційних нарахувань, обчислених за період з 01.02.2017 по 30.11.2017.
Здійснивши перевірку розрахунку трьох процентів річних, судом встановлено, що розрахунок не відповідає приписам чинного законодавства та встановленим обставинам справи, оскільки не враховує зменшення суми заборгованості в день здійснення відповідачем часткової оплати, внаслідок чого нарахування трьох процентів річних проведено позивачем помилково на більшу суму заборгованості, аніж фактично існувала в цей день.
Відповідно до пункту 1.9 Постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" день фактичної суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.
Так, зокрема відповідно до проведених позивачем нарахувань санкцій та трьох відсотків річних за зобов`язаннями березня 2017 року, які відображені у розрахунку нарахувань, позивачем було неправомірно включено у розрахунок нарахувань трьох відсотків річних на суму заборгованості у розмірі 1 114 476,60 грн. по періоду з 2017 по 11.09.2017день фактичної оплати 11.09.2017 року АТ «Облтеплокомуненерго» заборгованості у сумі 15200,67 грн. та нараховано 3% річних за прострочення виконання зобов`язання за 4-ри замість 3-х.
Також, позивачем було неправомірно включено у розрахунок нарахувань трьох відсотків річних на суму заборгованості у розмірі 1 099 275,93 грн. по періоду з 11.09.2017 по 12.09.2017 день фактичної оплати 12.09.2017 року АТ «Теплокомуненерго» заборгованості у сумі 27 901,79 грн. та нараховано 3% річних за прострочення виконання зобов`язання за 2-а дні, замість 1-го.
Неправомірно було включено позивачем у розрахунок нарахувань трьох відсотків на борг 1 071 374,14 грн. по періоду з 12.09.2017 по 13.09.2017 день фактичної оплати 13.09.2017 відповідачем заборгованості у сумі 40263,62 грн. та нараховано 3% річних за прострочення виконання зобов`язання за 2-а дні, замість 1-го.
Неправомірно було включено позивачем у розрахунок нарахувань трьох відсотків на борг 1 031 110,52 грн. по періоду з 13.09.2017р. по 14.09.2017р. день фактичної оплати 14.09.2017 відповідачем заборгованості у сумі 74 194,94 грн. та нараховано 3% річних за прострочення виконання зобов`язання за 2-а дні, замість 1-го.
Неправомірно було включено позивачем у розрахунок нарахувань трьох відсотків на борг 956  915,58 грн. по періоду з 14.09.2017 по 17.09.2017 дні фактичної відповідачем боргу згідно платіжних доручень №126606750 та №126606724 від 15.09.2017 у загальній сумі 138 184,44 грн. та нараховано 3% річних за прострочення виконання зобов`язання за 4-ри дні, замість 1-го.
Неправомірно було включено позивачем у розрахунок нарахувань трьох відсотків на борг 818 731,14 грн. по періоду з 15.09.2017 по 18.09.2017 день фактичної оплати 18.09.2017 відповідачем заборгованості у сумі 9740,85 грн. та нараховано 3% річних за прострочення виконання зобов`язання за 4-ри дні, замість 3-х.
Неправомірно було включено позивачем у розрахунок нарахувань трьох відсотків на борг 808 990,29 грн. по періоду з 18.09.2017 по 19.09.2017 день фактичної 19.09.2017 відповідачем заборгованості у сумі 26705,63 грн. та нараховано 3% річних за прострочення виконання зобов`язання за 2-а дні, замість 1-го.
Неправомірно було включено позивачем у розрахунок нарахувань трьох відсотків на борг 782 284,66 грн. по періоду з 19.09.2017 по 20.09.2017 день фактичної оплати 20.09.2017 відповідачем заборгованості у сумі 2071,40 грн. та нараховано 3% річних за прострочення виконання зобов`язання 2-а дні, замість 1-го.
Таким чином, враховуючи вищенаведене АТ «НАК «Нафтогаз України» неправомірно було збільшено суму нарахувань трьох відсотків річних на 788,82 грн.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що фактичний розмір трьох процентів річних за визначений позивачем період становить 353  818  грн.  68  коп.
Перевіривши правильність обчислення позивачем інфляційної складової боргу, судова колегія погоджується з позицією суду першої інстанції щодо невідповідності здійсненого позивачем розрахунку приписам чинного законодавства. Так, позивачем невірно проведено розрахунок інфляційних втрат за зобов`язаннями березня, квітня, травня, липня та серпня 2017 року. 
Судом першої інстанції правомірно встановлено, що фактичний розмір інфляційних нарахувань за визначений позивачем період становить 858  901  грн. 44 коп. 
Оскільки факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання підтверджується матеріалами справи, а тому судова колегія доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних нарахувань є правомірними, однак через допущенні помилки під час розрахунків, правомірно задоволено з судом першої інстанції частково у визначених вище сумах. 
З огляду на вищевикладене в сукупності, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, у зв`язку із чим із відповідача на користь позивача належить стягнути 353  818 грн. 68 коп. трьох процентів річних та 858  901 грн. 44 коп. інфляційних нарахувань. 
Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. 
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до переконання, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Чернігівської області від 20.11.2019 у справі №927/687/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. 
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). 
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 20.11.2019 у справі №927/687/19 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Чернігівської області від 20.11.2019 у справі №927/687/19 - залишити без змін.
Матеріали справи №927/687/19 повернути до господарського суду першої інстанції.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.
Повний текст складено 16.03.2020.

Головуючий суддя                                                            В.В. Куксов 

Судді                                                                                Є.Ю. Шаптала

                                                                                А.І. Тищенко