ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-847/10  Номер провадження 22-ц/814/465/20	Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.
за участю секретаря Ачкасової О.Н.
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Автозаводського районного суду м.Кременчука від 14 листопада 2019 року (час постановлення ухвали не зазначено, дата виготовлення повного тексту ухвали – 19 листопада 2019 року) у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на бездіяльність державного виконавця Автозаводського ВДВС м.Кременчука.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

                                     В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року АТ «Дельта банк» звернувся до суду з вказаною скаргою, просив визнати дії Автозаводського ВДВС м.Кременчука ГТУЮ у Полтавській області протиправними у частині ненадання відповіді на письмове звернення АТ «Дельта Банк» від 20.12.2018 року за вих.№ 02.2.3-934 про надання доказів направлення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.09.2017 року та оригіналу виконавчого листа № 2-847 виданого 06.05.2010 року Автозаводським районним судом м.Кременчука. Скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП№31669038 від 29.09.2017 року та зобов`язати Автозаводський ВДВС м.Кременчука ГТУЮ у Полтавській області здійснити дії щодо відновлення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-847/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Кредитпромбанк» заборгованості за кредитним договором № 07/36/07-С від 27.07.2007 року в сумі 2 750 962,16 грн. , а також судовий збір в сумі 1700 грн. та 120 грн. витрат на ІТЗ.
В обґрунтування заявлених вимог зазначалося, що у червні 2018 року Банк як стягувач у виконавчому провадженні отримав відповідь на запит, з якої стало відомо, що у вересні 2017 року державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого листа на підставі п.3 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», проте копії цієї постанови і оригіналу виконавчого листа Банк не отримав. У скарзі стверджувалося, що постанова державного виконавця є незаконною, так як Банк жодних пропозицій державного виконавця про залишення за собою нереалізованого майна не отримував. 

Ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 14 листопада 2019 року скаргу АТ «Дельта Банк» задоволено частково. Визнано постанову державного виконавця Автозаводського ВДВС м.Кременчука ГТУЮ у Полтавській області Єпіфанової І.В. від 29.09.2017 року про повернення виконавчого листа №2-847, виданого 06.05.2010 року Автозаводським районним судом м.Кременчука, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості в розмірі 2 752 782 грн. 16 коп., незаконною. В іншій частині скаргу залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині задоволення скарги, постановити у цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні скарги АТ «Дельта банк».
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що його не було повідомлено про день і час слухання скарги, чим порушено його право на участь в судовому засіданні.
В апеляційній скарзі стверджується, що Банк у своїй скарзі не навів доводів щодо незаконності постанови державного виконавця від 29 вересня 2017 року, отже її законність скаржником під сумнів не ставиться.
Суд першої інстанції не врахував пропущений строк для подання скарги.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу суб`єкт оскарження та скаржник не скористались. 

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:
Відповідно до п.1 ч.1 ст.371, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як убачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, що заочним рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 29.03.2010 року задоволено позовну заяву ВАТ «Кредитпромбанк», Кременчуцької філії ВАТ «Кредитпрмбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 07/36/07-С від 27.07.2007 року в сумі 2 750 962 грн. 16 коп. і судовий збір в сумі 1 700 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.
На виконання вказаного рішення 06.05.2010 року Автозаводським районним судом м.Кременчука видано виконавчий лист №2-847/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Кредитпромбанк» заборгованості за кредитним договором №07/36/07-С від 27.07.2007р. в сумі 2 750 962,16 грн., також судового збору в сумі 1700,00 грн. і 120,00 грн. витрат на ІТЗ.
07.03.2012 року державним виконавцем Автозаводського ВДВС м.Кременчука ГТУЮ у Полтавській області винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (ВП№31669038) (а.с.70).
12.06.2016 року Автозаводським районним судом м.Кременчука винесено ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження, а саме: замінено вибулого стягувана ВАТ «Кредитпромбанк» на правонаступника ПАТ «Дельта Банк» у виконавчому провадженні №31669038 від 07.03.2012 року (а.с.9).
17.08.2016 року державним виконавцем винесена постанова про заміну сторони виконавчого провадження, а саме стягувача ВАТ «Кредитпромбанк» на ПАТ «Дельта Банк» (а.с.10, 69). 
29 вересня 2017 року державним виконавцем Автозаводського ВДВС м.Кременчука ГТУЮ у Полтавській області винесено постанову про повернення виконавчого документу №2-847 від 06.05.2010 року стягувачу (а.с.5,67,66).
11.06.2018 року АТ «Дельта Банк» на адресу відділу ДВС направлено запит за вих.№02.2.3-394 про направлення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.
25.06.2018 року на адресу АТ «Дельта Банк» з відділу ДВС надійшла відповідь на згідно якої 29.09.2017 року виконавче провадження закінчено на підставі п.3 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», копію постанови разом з оригіналом виконавчого документа направлено на адресу стягувача 29.09.2017 року за вих.№47835 (а.с.11).
20.12.2018 року АТ «Дельта Банк» направлено заяву щодо надання доказів, які підтверджують направлення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу з оригіналом виконавчого документа у вигляді виписки з журналу реєстрації вихідної кореспонденції та копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. У разі наявності постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та оригіналу виконавчого листа № 2-847 у матеріалах справи направити їх до ПАТ «Дельта Банк» (а.с.4) 
11.01.2019 року на адресу Банку надійшла відповідь ДВС за вих.№1088 від 08.01.2019 року, у відповідності до якої надати підтверджуючі докази направлення виконавчого документу немає можливості, оскільки відповідно до ст.128 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших установ, підприємців, організацій, із зазначенням строків зберігання документів, реєстри на відправлення рекомендованої кореспонденції зберігаються один рік, та на даний час знищені (а.с.12,13).
06.02.2019 року начальником Автозаводського ВДВС м.Кременчука ГТУЮ у Полтавській області Шевченко М.С. проведено перевірку виконавчого провадження № 31669038 з примусового виконання виконавчого листа № 2-847, виданого 06.05.2010 року Автозаводським районним судом м. Кременчука, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості в розмірі 2 752 782 грн. 16 коп. 
За результатами перевірки постанову про повернення виконавчого листа стягувачу від 29.09.2017 року скасовано. Підставою для скасування постанови про повернення виконавчого документу стало те, що в діях державного виконавця Автозаводського ВДВС м.Кременчука ГТУЮ у Полтавській області Єпіфанової І.В. виявлено порушення вимог чинного законодавства, а саме: ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» щодо не направлення копії постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та оригіналу виконавчого листа №2-847, виданого 06.05.2010 року Автозаводським районним судом м.Кременчука, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості в розмірі 2 752 782 грн. 16 коп. рекомендованим поштовим відправленням.
06 лютого 2019 року начальником Автозаводського ВДВС м.Кременчука ГТУЮ у Полтавській області до Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області подано заяву про видачу дубліката виконавчого листа № 2-847 виданого 06.05.2010 року, у зв`язку з його втратою (а.с.60-61). 
21.02.2019 року державним виконавцем Автозаводського ВДВС м.Кременчука ГТУЮ у Полтавській області винесено постанову про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.09.2017 року (а.с.58).

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що із обставин, встановлених перевіркою виконавчого провадження №31669038 з примусового виконання виконавчого листа № 2-847, виданого 06.05.2010 року, встановлено, що при огляді Журналів вихідної кореспонденції за 2017 рік виявлено, що виконавчий лист № 2-847, виданий 06.05.2010 року Автозаводським районним судом м.Кременчука про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості в розмірі 2 752 782 грн. 16 коп., на адресу стягувача рекомендованим поштовим відправленням не направлявся. Та врахував той факт, що виконавче провадження відновлено і в даний час перебуває на виконанні в Автозаводському ВДВС м.Кременчука ГТУЮ у Полтавській області.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком місцевого суду та, перевіряючи доводи апеляційної скарги, виходить з таких міркувань.
За змістом ст.447 ЦПК України боржник у виконавчому провадженні має право звернутись до суду із скаргою, якщо вважає, що діями, рішеннями або бездіяльністю виконавця під час виконання судового рішення, порушено його права чи свободи.
Судовому захисту підлягають права боржника (ст.19 ЗУ «Про виконавче провадження»), які порушені неправомірними діями, рішеннями або бездіяльністю виконавця (ст.451 ЦПК України). 
Скарги учасників виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність виконавця розглядаються судом в порядку, визначеному цивільним процесуальним законом, з урахуванням особливостей, встановлених Розділом VII ЦПК України.
Як убачається зі змісту поданої скарги, АТ «Дельта Банк» стверджував, що у державного виконавця не існувало передбачених п.3 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» підстав для повернення виконавчого листа стягувачу, оскільки Банк всупереч вимогам Закону (ст.61) не отримував будь-яких повідомлень чи пропозицій залишити у себе майно, що не було реалізоване (а.с.2 зворот).
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що Банк не ставить під сумнів законність рішення державного виконавця від 29 вересня 2017 року про повернення виконавчого листа суперечать матеріалам справи.
Той факт, що оскаржувана постанова державного виконавця була скасована керівником Автозаводського ВДВС м.Кременчука ГТУЮ у Полтавській області (а.с.62-63) не позбавляє права Банку як стягувача у виконавчому провадженні вимагати у судовому порядку визнати таке процесуальне рішення держаного виконавця незаконним. 
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця , які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, перешкоджають її розгляду. 
Як вбачається з матеріалів справи, скарга АТ «Дельта Банк» розглянута судом першої інстанції за відсутності учасників справи (а.с.102) .
Згідно повідомлень про вручення поштового відправлення сторони, у тому числі і ОСОБА_1 , належним чином повідомлені про розгляд скарги АТ «Дельта Банк» 14.11.2019 року о 10:00 год. (а.с.94-96).
Отже, доводи апеляційної щодо неповідомлення ОСОБА_1 про день і час слухання скарги суперечать наявним у справі доказам.
Що стосується строку для звернення до суду із скаргою, слід відмітити таке.
Статтею 449 ЦПК України встановлено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Матеріалами справи підтверджується, що АТ «Дельта Банк» ні виконавчого листа, ні постанови державного виконавця про його повернення не отримував. Після неодноразових звернень АТ «Дельта Банк» остаточно у січні 2019 року отримав від державного виконавця письмове повідомлення про неможливість надати підтверджень направлення виконавчого документа Банку (а.с.12,13).
24 січня 2019 року скарга направлена Банком на адресу суду. 
Оскільки про порушення своїх прав АТ «Дельта Банк» міг дізнатися та дізнався  11 січня 2019 року,  то враховуючи вихідні дні та подавши до суду  24 січня 2019 року скаргу на дії посадових осіб органу ДВС, встановлений законом строк звернення до суду заявник  не порушив і поновлення  судом зазначений строк судом першої інстанції не потребував. 
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ  від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності його висновків судів, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанцій.
Зважаючи на встановлене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції. 
Керуючись ст.367, ч.1 п.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

Ухвалу Автозаводського районного суду м.Кременчука від 14 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з урахуванням положень ст.390 ЦПК України. 

Повний текст постанови виготовлено    18 березня 2020 року

     Головуючий суддя                                                     О. А.Лобов  

     Судді:                                                                          А.І.Дорош

                                                                                                    В.М.Триголов