Ухвала
Іменем України
20 березня 2020 року
м. Київ
справа № 569/22219/13-к
провадження № 51- 8903 ск18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів:                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 04 листопада 2019 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 29 січня 2020 року,
встановив:
Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 24 червня 2014 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 15 жовтня 2014 року,  ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді  позбавлення волі на строк п`ять років.
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 квітня 2019 року відмовлено засудженому ОСОБА_5 у поновленні строку на касаційне оскарження зазначених вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, а касаційну скаргу повернуто засудженому,  на підставі положень п.3 ч.3 ст. 429 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 04 листопада 2019 року залишено без задоволення заяву захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Рівненського міського суду Рівненської області від 24 червня 2014 року.
Рівненський апеляційний суд, керуючись положеннями ст. 467 КПК, ухвалою від 29 січня 2020 року залишив без змін зазначену ухвалу місцевого суду.
До Касаційного кримінального суду Верховного Суду на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 04 листопада 2019 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 29 січня 2020 року надійшла касаційна скарга захисника ОСОБА_4 , в якій він просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої або апеляційної інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. На обґрунтування своїх вимог захисник вказує на те, що:
-  судами не дотримано  положення статей 370, 374 КПК, не встановлено обставини наведені  у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та в апеляційній скарзі, які йому стали відомі після винесення вирокуРівненського міського суду Рівненської області від 24 червня 2014 року та після відбування засудженим покарання;
-  у вироку суду першої інстанції відсутній номер кримінального провадження, що є істотним порушенням;
-  судом першої інстанції на запит сторони захисту не встановлено  факт перебування на стаціонарному лікуванні потерпілого ОСОБА_6 в період 2013 -2019 років в медичних закладах Рівненської області, зокрема в  Острозькій обласній психіатричній лікарні, що може мати істотне значення для з`ясування об`єктивності показань потерпілого в суді першої інстанції в сукупності з показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,у яких містяться суперечності;
- суд на порушення положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не врахував та не дослідив обставини про те, що потерпілий тимчасово перебував на лікуванні в період з 15 по 16 січня 2016 року в  КП «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» (далі - КП «РОЦПЗН»), звідки був переведений для подальшого лікування до Острозької обласної психіатричної лікарні, де перебуває по сьогодні;
- судами не враховано, що протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 містить ознаки підробки, оскільки неможливо встановити дату слідчого експерименту, а надані пояснення цим свідком не відповідають дійсним обставинам провадження;
- помилково не враховано те, що наявні свідки у провадженні, очевидці події 17 серпня 2013 року, не були допитані під час судового провадження;
- не враховано доводи ОСОБА_5 про те, що на час і день  проведення відтворення обставин події, обстановка не відповідала тій, що була на момент вчинення кримінального правопорушення.
Вважає, що зазначені ним у касаційній скарзі обставини, не були відомі суду при постановленні вироку суду щодо ОСОБА_5 , та помилково не враховані судами при розгляді його заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, а тому його касаційна скарга підлягає задоволенню,  оскільки після ухвалення рішення суду стали відомі обставини, які є істотними, підтверджують невинуватість обвинуваченого. 
Суд, перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до ч.1, п.п.1, 4 ч.2 ст.459 КПК  (в редакції станом на час розгляду справи) судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Як убачається з наданої копії ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 04 листопада 2019 року, заяву захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Рівненського міського суду Рівненської області від 24 червня 2014 року залишено без задоволення, оскільки суду не надано жодних належних та достатніх доказів, які б свідчили про наявність нововиявлених обставин, зокрема, тих, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухвалені судового рішення, і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку, що належить переглянути.
При цьому місцевий суд у своєму рішенні обґрунтовано вказав, що доводи наведені захисником у заяві про те, що потерпілий по справі ОСОБА_6 на момент прийняття судами вироку суду першої інстанції від 24 червня 2014 року та ухвали апеляційного суду від 15 жовтня 2014 року, перебував на лікуванні в КП «РОЦПЗН», не відповідають дійсності, оскільки, як вбачається з наданої на запит суду відповіді заступника головного лікаря з медичної частини КП «РОЦПЗН» від 15 жовтня 2019 року, ОСОБА_6 у період з 15 по 16 січня  2016 року перебував на стаціонарному лікуванні в зазначеному центрі з відповідним діагнозом, а з 16 січня 2016 року для подальшого лікування переведений в КП «Острозька обласна психіатрична лікарня».
Крім того суд зазначив, що рішення суду про визнання потерпілого  ОСОБА_6 обмежено дієздатним чи недієздатним відсутнє, а тому надані на досудовому слідстві та під час судового розгляду кримінального провадження покази потерпілого є належними та допустимими доказами.
Щодо доводів у заяві захисника  ОСОБА_4 про неправдиві пояснення свідка ОСОБА_8 , про підробку протоколу проведення слідчого експерименту з участю цього свідка та неналежне дослідження доказів, суд зазначив в ухвалі від 04 листопада 2019 рокупро те, що такі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, які вже досліджувалися судом при  постановленні вироку та під час апеляційного перегляду. 
При цьому,  суд вказав, що не має права повторно переоцінювати наявні у кримінальній справі докази, а також не має права давати оцінку певним з точки зору заявника порушенням норм матеріального і процесуального закону, які були допущені в ході досудового слідства чи судового розгляду справи, оскільки таке право виключно належить лише суду вищої інстанції, який має право переглядати судове рішення в порядку його оскарження.
Суд в ухвалі також спростував посилання захисника на те, що відносно події, яка сталася 17 серпня 2013 року є свідки, які працівниками досудового слідства по невідомим причинам були не опитані, та зазначив, що під час досудового розслідування було допитано в якості свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10 (т.1,а.п.67, 68-69).
Враховуючи зазначене, на думку Суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що викладені доводи у заяві захисника  ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку щодо  ОСОБА_5 , є намаганням повторно оскаржити чинний вирок суду по суті, а не переглянути його за нововиявленими обставинами. При цьому, судом  слушно враховано позицію Європейського судуз прав людини, який  у своїх рішеннях неодноразово вказував: принцип остаточності судового рішення означає, що жодна сторона не має права ставити питання про перегляд судового рішення, яке набрало чинності, лише заради повторного судового розгляду й ухвалення нового рішення у справі.
Апеляційний суд Рівненської області ухвалою від 29 січня 2020 року апеляційні скарги засудженого ОСОБА_5 і його захисника ОСОБА_4   залишив без задоволення та погодився з наведеними висновками суду першої інстанції в ухвалі від 04 листопада 2019 року  в частині  визнання доводів захисника необґрунтованими, мотивуючи своє рішення тим, що доводи апеляційних скарг аналогічного змісту вже були предметом розгляду  в суді першої інстанції, яким дана належна оцінка, про що безпосередньо вказно у вироку.
Врахувавши положення ч.2 ст.459 КПК, суд апеляційної інстанції  в оскаржуваній ухвалі зазначив, що  нововиявленими є такі обставини, які об`єктивно існували на момент вирішення кримінальної справи, але не були відомі чи не могли бути відомі на той час суду та слідчим органам. Обов`язковою умовою перегляду вироку за нововиявленими обставинами є те, що обставини, які наводяться як підстави для скасування вироку, повинні бути абсолютно новими, суттєвими, раніше невідомими слідчим органам і суду, тобто такими, що не фігурували та не досліджувались в матеріалах справи та потребують окремого розслідування.
Перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_5  фактично оскаржує докази, які вже були оцінені судом при постановлені вироку суду від 24 червня 2014 року, а доводи апеляційних скарг щодо невірної оцінки показів свідка та потерпілого в даному кримінальному провадженні, не є нововиявленими обставинами.
Щодо прохання в апеляційних скаргах про витребування судом апеляційної інстанції з КП «Острозька обласна психіатрична лікарня» інформації про перебування на лікуванні потерпілого у відповідному медичному закладі у період 2013 - 2019 років, апеляційний суд зазначив, що  відповідно до положень ст. 93 КПК, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, зокрема ч.3 вказаної статті передбачено, що в тому числі сторона захисту здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Враховуючи зазначені висновки судів обох інстанцій, Суд вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги щодо: не встановлення обставин наведених у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та в апеляційній скарзі про факт перебування на стаціонарному лікуванні потерпілого ОСОБА_6 в період 2013 -2019 років в медичних закладах Рівненської області; не врахування обставини про те, що потерпілий тимчасово перебував на лікуванні в період з 15 по 16 січня 2016 року в  КП «РОЦПЗН»; щодо неправдивих пояснень свідка  ОСОБА_8 , підробки протоколу проведення слідчого експерименту з участю цього свідка, невідповідності відтворення обставин події, наявність істотних обставин, які підтверджують невинуватість засудженого ОСОБА_5 та неналежне дослідження доказів.
Викладені в ухвалі апеляційного суду мотиви залишення без задоволення апеляційних скарг, є обґрунтованими. Вважати ці висновки неправильними чи сумнівними підстав немає. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам чинного КПК.
Непереконливі є доводи у касаційній скарзі про те, що у вироку суду першої інстанції відсутній номер кримінального провадження, що є істотним порушенням. Як вбачається із копії вироку Рівненського міського суду Рівненської області від 24 червня 2014 року, наявної у матеріалах провадження за скаргою, в зазначеному вироку вказано єдиний унікальний номер справи – 569/22219/13-к.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що у поданій скарзі не наведено обставин чи інших доводів, які би свідчили, що у даному провадженні, було допущено істотне порушення кримінального процесуального закону, що перешкодило чи могло перешкодити судам ухвалити законні та обґрунтовані рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи положення ч.7 ст.115 КПК та керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 04 листопада 2019 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 29 січня 2020 року відмовити. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді :

 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                          ОСОБА_11 ?єва