ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4382/20 Справа № 204/4469/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Токар Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2020 року        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

               головуючого - судді Демченко Е.Л.
               суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

в с т а н о в и л а:

       У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.
       Вказувала, що зустрічалася з відповідачем та ІНФОРМАЦІЯ_1 народила сина ОСОБА_3 , батьком якого записано  ОСОБА_1 , дитина перебуває на її утриманні, відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання сина не надає. 
       Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд стягнути з  ОСОБА_1  аліменти на утримання його малолітнього сина -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, в особі матері ОСОБА_2 , допустивши по справі негайне виконання у межах суми платежу за один місяць. 
       Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 вересня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено.
       Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 липня 2016 року і до його повноліття, в особі матері ОСОБА_2 , допустивши по справі негайне виконання.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн.20 коп.
        ОСОБА_2 від оплати витрат по справі звільнено.   
       Ухвалою  Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 грудня 2019 року заяву адвоката Біжко Ю.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про перегляд заочного рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 вересня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини залишено без задоволення.
       В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на те, що судове рішення ухвалено без дотримання положень про повне і всебічне з`ясування всіх обставин справи, з порушенням норм процесуального права, просив скасувати заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 вересня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити повністю.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у відповідача виникли обґрунтовані сумніви щодо дійсності його батьківства по відношенню до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач є представником кавказької народності, в той час як дитина має виражені слов`янські ознаки; відповідач звернувся з позовом про виключення з актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомостей про нього як батька; на момент розгляду справи та на час звернення з апеляційною скаргою відповідач не мав та не має офіційного працевлаштування, що виключає стягнення з нього аліментів у частці; в матеріалах справи відсутні примірники судових повісток відповідачу.
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, виходячи з наступного.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народився син  ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 04 грудня 2012 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.5).
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що малолітній ОСОБА_3 знаходиться на утриманні позивача, добровільно допомоги на його утримання відповідач не надає, тому, з урахуванням його можливостей та матеріального стану, з нього слід стягнути аліменти в судовому порядку у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.         
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, зважаючи на наступне.
       Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
       Згідно зі статтею 141 СК України (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
       За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
       Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
       Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
       За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
       Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, суд першої інстанції, правильно застосувавши наведенні вище положення СК України, на підставі доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у  розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи 08 липня 2016 року і до повноліття дитини.
       Посилання апелянта на те, що він не є батьком дитини, колегія суддів відхиляє, оскільки на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій відповідач не спростував своє батьківство належними доказами та згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 , виданого Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області,         ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 (а.с.5).
       Доводи апеляційної скарги про те, що на час ухвалення місцевим судом рішення відповідач не мав офіційного працевлаштування є необґрунтованими, оскільки на підтвердження таких доводів апелянтом не надано відповідних доказів.
       Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
       Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

       Заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 вересня 2016 року залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.         

       Повний текст постанови складено 06 квітня 2020 року.

               Головуючий:                                                Демченко Е.Л.

               Судді:                                                        Куценко Т.Р.

                                                                               Макаров М.О.