Постанова 
Іменем України 
 
03 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 201/503/16-ц
провадження № 61-9192св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Карпенко С. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), 
Крата В. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2016 року в складі судді Демидової С. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду                     від 16 квітня 2019 року в складі колегії суддів: Макарова М. О., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., 
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2016 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - 
ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, відсотків та інфляційних втрат.
Позовна заява мотивована тим, що з 04 січня 2012 року по 01 листопада                           2012 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» у м. Севастополі, Автономна Республіка Крим, було укладено наступні договори банківського вкладу:                                № SAMDN25000722606896, відповідно до якого сума вкладу склала 12 000 грн строком до 04 січня 2013 року зі сплатою 15,5% річних; № SAMDN25000726432307, відповідно до якого сума вкладу склала 1 000 доларів США строком до 12 червня 2013 року зі сплатою 8,5% річних; № SAMDN25000730065058, відповідно до якого сума вкладу склала 8 000 доларів США строком до 29 жовтня 2013 року зі сплатою 10 відсотків річних; № SAMDN25000730065098, відповідно до якого сума вкладу склала 10 000 доларів США строком до 29 жовтня 2013 року зі сплатою 10% річних; № SAMDN2500730216910, відповідно до якого сума вкладу склала                      10 000 доларів США строком до 01 листопада 2013 року зі сплатою 10% річних. Окрім того, на банківському поточному рахунку позивача № НОМЕР_1 наявні грошові кошти в сумі 3 592, 63 грн, але банк в односторонньому порядку позбавив її права на доступ та розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на зазначеному рахунку. Вона неодноразово зверталась до відповідача із заявами про повернення суми вкладів, однак банк зазначені вимоги не виконав та грошові кошти не повернув.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь грошові кошти у загальному розмірі 35 078,57 доларів США та 31 669,76 грн, а також судові витрати. 
Справа розглядалась судами неодноразово. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня                          2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 : 
за заявою № SAMDN25000722606896 на оформлення вкладу «Стандарт, 12 місяців» від 04 січня 2012 року суму вкладу в розмірі 12 000 грн; 15,5% річних за період з 05 січня 2012 року по 04 липня 2014 року у розмірі 4 650 грн; індекс інфляції за період з січня 2013 року по листопад 2015 року у розмірі 10 572,90 грн, а також 3% річних за період з 05 січня 2012 року по 04 липня 2014 року у розмірі 854, 23 грн, всього 28 077,13 грн;
за заявою № SAMDN25000726432307 на оформлення вкладу «Стандарт, 12 місяців» від 12 червня 2012 року суму вкладу в розмірі 1 000 доларів США; 8,5% річних за період з 13 червня 2012 року по 12 червня 2014 року у розмірі                                 170 доларів США, а також 3% річних у розмірі 56,89 доларів США, а всього                                    1 226,89 доларів США;
за договором № SAMDN25000730065058 (вклад «Стандарт, 12 місяців»)                                   від 29 жовтня 2012 року суму вкладу у розмірі 8 000 доларів США, 10% річних за період з 30 жовтня 2012 року по 29 квітня 2014 року у розмірі 1 200 доларів США; 3% річних за період з 30 жовтня 2012 року по 29 квітня 2014 року у розмірі                     472,47 доларів США, всього 9 672,47 доларів США; 
за договором № SAMDN25000730065098 (вклад «Стандарт, 12 місяців»)                                      від 29 жовтня 2012 року суму вкладу у розмірі 10 000 доларів США, 10 % річних за період з 30 жовтня 2012 року по 29 квітня 2014 року у розмірі 1 500 доларів США, а також 3% річних за період з 30 жовтня 2012 року по 29 квітня 2014 року у розмірі 590,59 доларів США, всього 12 090,59 доларів США; 
за заявою № SAMDN2500730216910 на оформлення вкладу «Стандарт, 12 місяців» від 01 листопада 2012 року суму вкладу у розмірі 10 000 доларів США, 10% річних за період з 02 листопада 2012 року по 01 травня 2014 року у розмірі                 1 500 доларів США; 3% річних за період з 02 листопада 2012 року по 01 травня 2014 року у розмірі 588,62 доларів США, всього 12 088,62 доларів США.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що факт укладання спірних договорів підтверджується наданими позивачем оригіналами заяв та договорів банківського вкладу, завіреними копіями квитанцій, а отже банком було порушено право ОСОБА_1 на отримання депозитних вкладів та відсотків за їх користування. 
Короткий зміст рішення апеляційного суду 
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року рішення районного суду першої інстанції залишено без змін. 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що доводи відповідача про недоведеність факту укладення між сторонами договорів банківського вкладу та внесення грошових коштів не заслуговують на увагу. Позивачем доведено належними та допустимими доказами укладання між сторонами договорів депозитного вкладу. Зазначені письмові документи оглянуті та завірені судом, а відповідач не спростував їх належними доказами. Припинення діяльності відокремлених підрозділів банку не є підставою для невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, до того ж стороною договору є не відокремлений структурний підрозділ, а ПАТ КБ «ПриватБанк». 
Короткий зміст рішення суду касаційної інстанції 
Постановою Верховного Суду від 08 травня 2018 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд. 
Скасовуючи ухвалу апеляційного суду Верховний суд виходив із того, що апеляційний суд не сприяв усебічному та повному дослідженню доказів, не роз`яснив сторонам права на подання належних та допустимих доказів, зокрема оригіналів квитанцій чи іншого документа, який відповідає вимогам Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, про внесення коштів на виконання умов депозитних договорів. 
Короткий зміст рішення апеляційного суду 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2016 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що доводи відповідача про недоведеність факту укладення між сторонами договорів банківського вкладу та внесення грошових коштів не заслуговують на увагу. Позивачем доведено належними та допустимими доказами укладання між сторонами договорів депозитного вкладу. Зазначені письмові документи оглянуті та завірені судом, а відповідач не спростував їх належними доказами. Припинення діяльності відокремлених підрозділів банку не є підставою для невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, до того ж стороною договору є не відокремлений структурний підрозділ, а ПАТ КБ «ПриватБанк». 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У травні 2019 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у цій частині.
Аргументи учасників справ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що договір банківського вкладу укладений між сторонами на території АРК. Автономною некомерційною організацією «Фонд захисту вкладників» взято не себе зобов`язання здійснювати компенсаційні виплати клієнтам Філії Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк». А тому, зобов`язання за договором, укладеним між сторонами, виконує Автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК та міста Севастополь, та яке було конфісковано та націоналізовано окупаційною владою.
Також посилається на те, що позивачем невірно розраховано відсотки за користування банківським вкладом та 3% річних. Враховуючи, що депозитні угоди є розірваними з 26 квітня 2014 року, тому з цього часу до банківського вкладу має застосовуватися ставка по вкладам «на вимогу» у розмірі 1% річних. 3 % річних та інфляційні втрати стягнуто поза за увесь період дії договорів.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
 
У відзиві на касаційну скаргу, поданому 11 липня 2019 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення судів залишити без змін. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Під час розгляду справи суди встановили, що між з 04 січня 2012 року по                                       01 листопада 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» у                                       м. Севастополі, Автономна Республіка Крим, було укладено ряд договорів, а саме:
 
заява № SAMDN25000722606896 від 04 січня 2012 року на оформлення вкладу «Стандарт, 12 місяців», відповідно до якого сума вкладу склала 12 000 грн на строк до 04 січня 2013 року зі сплатою 15,5% річних;
 
заява № SAMDN25000726432307 від 12 червня 2012 року на оформлення вкладу «Стандарт, 12 місяців», відповідно до якого сума вкладу склала 1 000 доларів США на строк до 12 червня 2013 року зі сплатою 8,5% річних;
 
договір № SAMDN25000730065058 від 29 жовтня 2012 року, відповідно до якого сума вкладу склала 8 000 доларів США на строк до 29 жовтня 2013 року зі сплатою 10% річних;
 
договір № SAMDN25000730065098 від 29 жовтня 2012 року, відповідно до якого сума вкладу склала 10 000 доларів США на строк до 29 жовтня 2013 року зі сплатою 10% річних;
 
заява № SAMDN2500730216910 на оформлення вкладу «Стандарт, 12 місяців»                        від 01 листопада 2012 року, відповідно до якого сума вкладу склала                                      10 000 доларів США на строк до 01 листопада 2013 року зі сплатою 10% річних.
 
На підтвердження правовідносин між сторонами позивачем було надано  оригінали заяви на оформлення вкладу № SAMDN25000722606896 від 04 січня 2012 року «Стандарт, 12 місяців» на строк до 04 січня 2013 року зі сплатою                       15,5% річних, копію заяви № SAMDN25000726432307 від 12 червня 2012 року на оформлення вкладу «Стандарт, 12 місяців на строк до 12 червня 2013 року зі сплатою 8,5% річних, копію договору № SAMDN25000730065058 від 29 жовтня 2012 року на строк до 29 жовтня 2013 року зі сплатою 10% річних, копію договору № SAMDN25000730065098 від 29 жовтня 2012 року на строк до 29 жовтня                                    2013 року зі сплатою 10% річних, копію заяви № SAMDN2500730216910 на оформлення вкладу «Стандарт, 12 місяців» від 01 листопада 2012 року на строк до 01 листопада 2013 року зі сплатою 10% річних, а також завірені копії квитанцій на підтвердження внесення до банку сум вкладів.
 
Під час апеляційного перегляду, позивач на підтвердження факту укладення спірних договорів банківського вкладу надала оригінали договорів банківського вкладу, а також оригінали квитанцій та завірені копії квитанцій на підтвердження внесення до банку сум вкладів. 
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
У письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини між фізичною та юридичною особою (пункт 2 статті 208 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно з частиною першою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
У частині першій статті 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Частиною першою статті 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
Положення статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» містять поняття: банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів; вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України                                   від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492) банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунка, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки. Цим же пунктом Інструкції встановлено, що до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції.
Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі (паперовій або електронній). Електронна форма договору має містити електронний підпис/електронний цифровий підпис клієнта (представника клієнта) та уповноваженої особи банку відповідно до вимог, установлених нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України. Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу можуть укладатися шляхом приєднання клієнта до публічної пропозиції укладення договору (оферта), який розміщений у загальнодоступному для клієнта місці в банку та на його офіційному сайті в мережі Інтернет. Банк зобов`язаний надати клієнту у спосіб, визначений банком та клієнтом, у тому числі за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем примірник договору, що дає змогу встановити дату його укладення (пункт 1.9 Інструкції                          № 492).
Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції № 492).
Відповідно до глави 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України                         № 174 від 01 червня 2011 року, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, в тому числі належать: квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями (п.1.1). Касові документи, що формуються із застосуванням платіжних пристроїв, мають містити такі обов`язкові реквізити: ідентифікатор банку (філії,  відділення) або інші реквізити, за допомогою яких є можливість його ідентифікувати; номер платіжного пристрою; дату та час здійснення операції; суму та валюту операції; вид операції; реквізити електронного платіжного засобу, які передбачені правилами безпеки платіжної системи, якщо операція здійснювалася з її використанням; код авторизації або інший  код,  що  ідентифікує операцію в платіжній системі; суму комісійної винагороди.
Згідно з пунктом 1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення № 516) залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що укладання договору банківського вкладу під час відкриття банком депозитного рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору. Отже, за змістом наведених норм, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.
Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України: від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-997цс16, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).
Виходячи із системного аналізу вищенаведеного законодавства, враховуючи надані докази, суди дійшли правильного висновку, що ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язаний повернути позивачу суму депозитного вкладу, внесену ним згідно з умовами договору, а відмова від такого повернення є неправомірною, тому вимога позивача про стягнення суми вкладу ґрунтується на законі.
Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» у касаційній скарзі на те, що у зв`язку з окупацією території Автономної Республіки Крим банк не може перевірити інформацію щодо спірних банківських договорів, є безпідставними, оскільки договір банківського вкладу був укладений з ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, а не з його Кримською філією. Відтак у відповідача повинна бути вся необхідна інформація за вказаним договором.
Разом з тим, з висновками судів щодо визначення розміру нарахованих відсотків за договорами банківських вкладів погодитись не можна, виходячи з такого.
Умовами договору визначено, що строк вкладу автоматично подовжується ще на один строк, якщо вкладник не заявив про намір забрати кошти після закінчення попереднього строку вкладу.
При цьому відсотки під час нового строку вкладу нараховуються на суму вкладу по відсотковій ставці для вкладів даного найменування та строку, що діє в банку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладання додаткових угод до договору. Поточний розмір діючої процентної ставки по вкладу вкладник може дізнатися у відділенні банку або на сайті банку.
Згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).
Відповідно до пункту 6 договору банківського вкладу, якщо вкладник вимагає розірвати договір, а строк вкладу ще не сплив, вкладнику повертається сума вкладу. За неповний строк вкладу проценти виплачуються за зниженою відсотковою ставкою. 
Суди положення частини першої статті 1058 та статті 1061 ЦК України у спірних правовідносинах застосували неправильно та дійшли помилкового висновку про те, що після закінчення терміну дії договору й у разі неналежного виконання його умов з банку на користь вкладника підлягають стягненню проценти за користування грошовим вкладом за процентною ставкою, передбаченою цим договором.
Отже, апеляційний суд належним чином не перевірив розмір стягнутих відсотків за договорами банківських вкладів поза межами строку дії договору (після звернення ОСОБА_1 до банку із заявою про розірвання договору банківського вкладу), зокрема не встановив, коли саме відбулося дострокове припинення нарахування відсотків, які суми відсотків за відповідним банківським вкладом та на якій правовій підставі такі відсотки підлягають стягненню з банку на користь вкладника після такого припинення, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Крім того, апеляційний суд, стягуючи 3 % річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України, визначив період нарахування з дати укладення спірних договорів. 
Проте, колегія суддів з даним висновком апеляційного суду не погоджується з огляду на наступне.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі                               № 373/2054/16-ц викладено висновок про те, що передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. 
При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні.
За таким обставин, висновок апеляційного суду щодо наявності підстав для стягнення 3 % річних з дати укладення спірних договорів є помилковим.
Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом повністю не встановлені, а тому судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування в частині вирішення позову щодо заборгованості за процентами за договором банківського вкладу та 3 % річних з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції у цій частині.
Щодо зупинення виконання рішення
Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
 
Враховуючи те, що ухвалою Верховного Суду від 07 червня 2019 року зупинено виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська                                      від 21 червня 2016 року та постанови Дніпровського апеляційного суду                                                    від 16 квітня 2019 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішень на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню у нескасованій частині.
 
Керуючись статтями 400, 411, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.
 
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року в частині стягнення процентів за договорами банківських вкладів та 3 % річних скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
У іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська                                  від 21 червня 2016 року та постанову Дніпровського апеляційного суду                                    від 16 квітня 2019 року залишити без змін.
 
Поновити виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2016 року та постанови Дніпровського апеляційного суду                                від 16 квітня 2019 року у нескасованій частині. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення суду апеляційної інстанції втрачає законну силу.

Головуючий                                                                    М. Є. Червинська
Судді:                                                                             С. Ю. Бурлаков
                                                                                      С. О. Карпенко
                                                                                      В. М. Коротун
                                                                                       В. І. Крат