Ухвала
03 квітня 2020 року
м. Київ
справа № 712/13514/17
провадження № 51-1226ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого          ОСОБА_1 ,
суддів                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2019 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 05 лютого 2020 року щодо нього,
встановив:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою на вищевказані судові рішення.
Ухвалою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 10 березня 2020 року касаційну скаргу засудженого було залишено без руху через 
її невідповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК)та надано строк для усунення недоліків. 
У вищевказаній ухвалі, крім іншого, зазначалося, що ОСОБА_4 вказуючи 
на недопустимість ряду доказів, не конкретизував, яких істотних порушень допустилися суди першої та апеляційної інстанції, з огляду на положення ст. 412 КПК. Також, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, засуджений не обґрунтував свої доводи, 
у відповідності до ст. 413 КПК.
На виконання зазначеної ухвали, ОСОБА_4 повторно подав касаційну скаргу, проте недоліків касаційної скарги не усунув. Зокрема, засуджений повторно зазначає про допущенні судами першої та апеляційної інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, наводячи в підтвердження цього доводи про неналежність окремих доказів, що, відповідно до ст. 433 КПК 
не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім того, вказуючи на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, засуджений повторно не зазначає яких порушень допустилися суди з огляду на ст. 413 КПК, обмежившись посиланням на ст. 263-1 Кримінального кодексу України та не обґрунтувавши в чому саме полягає неправильне тлумачення закону, враховуючи, що його визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 263 КК. Засуджений фактично заперечує встановлені судом обставини кримінального провадження та висновки щодо його винуватості 
на підставі власного тлумачення та оцінки доказів у справі.
Також, засудженому роз`яснено межі перегляду судом касаційної інстанції, однак він повторно посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Оскільки суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, переглядає судові рішення згідно ст. 433 КПК у межах касаційної скарги, відсутність у поданій скарзі правового обґрунтування заявлених вимог перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа
не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху в установлений строк.
Враховуючи викладене, з урахуванням вимог п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, зважаючи на те, що засуджений ОСОБА_4 недоліків касаційної скарги не усунув, суд приходить 
до висновку, що касаційну скаргу слід повернути особі, яка її подала.
Повертаючи касаційну скаргу, Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги 
не позбавляє засудженого права повторно звернутися до суду касаційної інстанції 
в порядку, передбаченому КПК України, в межах строку на касаційне оскарження.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2019 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 05 лютого 2020 року з усіма доданими до неї матеріалами повернути  ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає. 
 
Судді: 

ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                              ОСОБА_3