Єдиний унікальний номер 243/2045/19 
Номер провадження 22-ц/804/1479/20        

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

13 травня 2020 року
          
м. Бахмут 

справа  № 243/2045/19
провадження  № 22-ц/804/1479/20

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:    Хейло Я.В.,
суддів:    Корчистої О.І., Тимченко О.О.

при секретарі     Ситнік Д.Л.

учасники справи:

позивач    ОСОБА_1 
відповідач    ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 березня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна (суддя Мірошниченко Л.Є.), постановлену в приміщенні суду в місті Слов`янськ Донецької області, -

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ ЗАЯВИ

У березні 2019 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна та зазначала, що у 2013 році вони разом із відповідачем вирішили організували роботу цеху з очищення питної води, у приміщенні за адресою АДРЕСА_1 . Для цього вони виконали у приміщенні ремонтні роботи та придбали відповідне обладнання. Всього для роботи цеху ОСОБА_2 було затрачено 501775 гривень, а нею 570775 гривень , що підтверджується фінансовим розрахунком. 
Відповідно до договору купівлі-продажу від 13.06.2017 року  вони придбали у рівних частках нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 .
Уточнив позовні вимоги просила суд визнати за нею та відповідачем в рівних частках за кожним по ? устаткування цеху, а саме поділити установку очистки води вартістю 52000гривень, мембрани 3 шт. вартістю 7800 гривень, вугільну колону вартістю 13000 гривень, вугільну засипку в колону вартістю 16 000грн.,насос великий вартістю 1900 гривень,насоси 4 шт. вартістю 4400 гривень, свердловину № 1 вартістю 3000 гривень,свердловину № НОМЕР_1 вартістю 5000 гривень, труби 390метрів вартістю 4000гривень, бочки для обміну 50шт. вартістю 6000 гривень, металеві підставки під бочки вартістю 1750гривень,бочки вартістю 900 гривень, бочки вартістю 140 000 гривень,бочки вартістю 8000 гривень,бочки вартістю 16 000 гривень,бочки вартістю 7800 гривень, автомобіль ОСОБА_3 вартістю 65 000 гривень.
Стягнути з відповідача різницю затрат на придбання спільного майна у розмірі 34700 гривень(а.с.114-116).

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВИХ РІШЕНЬ У СПРАВІ 

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 березня 2020 року провадження у цивільній справі № 243/2045/19 закрито.

Судове рішення мотивоване тим, що обидві сторони спору є фізичними особами-підприємцями, спірне майно придбали для здійснення підприємницької діяльності, тому зазначений спір підлягає розгляду у порядку  господарського судочинства.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що спірне майно є спільним частковим майном, підприємство сторонами не створювалось, на час придбання майна ні позивач ні відповідач підприємницькою діяльністю не займалися, а  тому зазначене майно підлягає поділу. Суд не надав належної оцінки зазначеним обставинам, у зв`язку з чим дійшов неправильного висновку про те, що зазначений спір не підлягає  розгляду у порядку цивільного судочинства.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що позивач зазначає у позові ,  що все спірне майно було придбано сторонами для облаштування цеху по очищенню води, що свідчить про наявність між сторонами господарських правовідносин.
З урахуванням наведеного просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін (а.с.154-155).

Представник позивача – адвокат Винник З.Г. у засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином; просив розглянути справу за його відсутності. (а.с.155)

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Перелік підстав для закриття провадження визначений у ст.255 ЦПК України є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Положення даної норми застосовуються судом в тому випадку, коли після відкриття провадження по справі буде встановлено, що справа не належить до юрисдикції суду (непідвідомча суду).

Ухвалюючи рішення про закриття провадження в зазначеній цивільній справі суд першої інстанції виходив з того, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань,  позивач та відповідач  є суб`єктами підприємницької діяльності, КВЕД – 47,99 – види роздрібної торгівлі поза магазинами (а.с.43,120).

Предметом позову є стягнення вартості майна, яке сторони використовували для спільної підприємницької діяльності.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, адже до такого висновку суд дійшов з порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Статтями 25, 26 ЦК України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Згідно із частиною другою статті 4 ГПК України юридичні особи та ФОП, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Відповідно до частини другої статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Частиною 1 ст.19 ЦПК передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до суду як фізична особа та просила визнати на нею право власності на 1\2 частину устаткування  та автомобіля « ОСОБА_3 ».

Відповідно до довідки Територіального сервісного центру 1443 РСЦ МВС в Донецькій області Міністерства внутрішній справ від 19 лютого 2019 року № 31\5-1443-5аз автомобіль ГАЗ 2752-404, номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску НОМЕР_3 ,зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 2543 з 10 травня 2016 року (а.с.11).

Позивач у позові зазначає, що обладнання, яке є предметом розподілу  було придбано у 2014 року , що підтверджується договором поставки № 02314\2 від 23 квітня 2014 року та не оспорюється відповідачем (а.с.39,46-49).

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань фізична особа – підприємець ОСОБА_2 значиться зареєстрованим у реєстрі з 12.07.2017 року (а.с.43-44).

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань фізична особа – підприємець ОСОБА_1   значиться зареєстрованою у реєстрі з 10.12.2018 року (а.с.120).

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що позивачем заявлено позов саме як фізичною особою, яка вважає себе співвласником майна до відповідача - фізичної особи , а не суб`єкта господарювання.

І позивач і відповідач отримали статус суб`єкта підприємницької діяльності вже після придбання майна, що є предметом спору та правовідносини, щодо спільної господарської діяльності відповідно до вимог закону не оформили.

В даній справі, на переконання колегії суддів, відсутні підстави вважати справу такою, що випливає з господарських правовідносин, які виникли між суб`єктами господарювання.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновків, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого  висновку про те, що даний спір підлягає вирішенню у порядку господарського судочинства, у зв`язку з чим неправомірно закрив провадження у справі.

З огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування ухвали Слов`янського  міськрайонного суду Донецької області від 4 березня 2020 року, адже остання постановлена з порушенням вимог процесуального закону, та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

                                                  ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1   задовольнити.
Ухвалу Слов`янського  міськрайонного суду Донецької області від 4 березня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
      Повний текст постанови складено 13 травня 2020 року.
Головуючий               Я.В. Хейло    

Судді                 О.І. Корчиста 

          О.О. Тимченко