КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                               
Справа № 755/11342/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3115/2020
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
03 червня 2020 року                                                                                          м. Київ
     колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ
   Київського апеляційного суду в складі:
                                                                                                                 
                                           головуючого     Болотова Є.В.,
                                                     суддів:     Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,                                                                                                                                                                              
                                         при секретарі      Маштаковій Т.Ф.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про звільнення іпотечного майна з-під арешту,
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Галагана В.І.,-    
 
встановила:
 
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з названим позовом.
Просила звільнити з під арешту квартиру АДРЕСА_1 .
Позов обґрунтований тим, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 13 грудня 2010 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 13 грудня 2010 року укладено договір іпотеки, згідно умов якого ОСОБА_2 передала позивачу в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . 
 Вказане обтяження нерухомого майна приватним нотаріусом 13грудня 2010 року було внесено до Державного реєстру іпотек. 
Постановою від 29 листопада 2016 року ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві було накладено арешт на вищевказану квартиру, що перебуває в іпотеці.
Позивач вважає, що накладений на іпотечне майно арешт порушує її права як іпотекодержателя.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року позов задоволено частково.
Звільнено з-під арешту нерухоме майно, яке належить  ОСОБА_2 , а саме: на 1/2 частину квартири  АДРЕСА_1 , що накладений постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження серія та номер: 52999389, виданою 29.11.2016 року Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві.
Проведено розподіл судових витрат.
В іншій частині позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків обставинам справи, порушення норм процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що рішення є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та маніпулятивною.
У судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник вимоги апеляційної скарги підтримали.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.
ОСОБА_1 подала клопотання про розгляд справи без її участі.  
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення відповідача та її представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із наявності правових підстав для звільнення з-під арешту нерухомого майна, оскільки оскаржуваним арештом від 29 листопада 2016 року порушено право позивача як іпотекодержателя нерухомого майна, яка має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки, тому накладення державним виконавцем арешту постановою не задля задоволення вимог позивача-іпотекодержателя є порушенням права позивача.
Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.
З матеріалів справи вбачається, що 13 грудня 2010 року між ОСОБА_3 , який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 укладено договір позики грошей, за умовами якого ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 1 203 520 грн 00 коп.
З метою забезпечення виконання зобов`язань, 13 грудня 2010 року між ОСОБА_3 , який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки квартири, за умовами якого ОСОБА_2 передала в іпотеку чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
13 грудня 2010 року накладено заборону відчуження на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , згідно договору іпотеки від 13 грудня 2010 року. Обтяжувачем є  ОСОБА_1 .
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 лютого 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсними договору позики та договору іпотеки відмовлено. 
Позов ОСОБА_1 задоволено, та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 975 840 грн суми основного боргу, 1 511 822 грн 40 коп. неустойки, 1 700 грн судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 2 489 482 грн 40 коп.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року заяву представника ОСОБА_4 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.
Накладено арешт на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .
В іншій частині заявлених вимог відмовлено. 
Постановою державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві від 29 листопада 2016 року накладено арешт на нерухоме майно  ОСОБА_2 , а саме: на 1/2 частину квартири  АДРЕСА_1 .
Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 липня 2017 року у порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири  АДРЕСА_1 , та право власності за  ОСОБА_2  на 1/2 частину квартири  АДРЕСА_1 .
Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначила, що накладений 29 листопада 2016 року арешт на нерухоме майно робить неможливим задоволення її вимог іпотекодержателя квартири.
Відповідно до ч. 7 ст. 3  Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.
Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»  особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» судам роз'яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби. У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, як треті особи у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор.
Враховуючи, що ОСОБА_1 є іпотекодержателем квартири  АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки від 13 грудня 2010 року, позбавлена можливості здійснити звернення стягнення на іпотечне майно через те, що на предмет іпотеки в межах виконавчого провадження накладено арешт, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зняття арешту із нерухомого майна, яке є предметом іпотеки. 
Доводи апеляційної скарги про те, що належних та допустимих доказів наявності між позивачем та відповідачем спору відносно квартири матеріали справи не містять, колегія суддів відхиляє, оскільки матеріали справи містять такі докази.
Доводи апеляційної скарги про недоведеність пріоритетності права позивача на квартиру перед правами чи вимогами особи, в інтересах якої було накладено арешт, колегія суддів не приймає, оскільки іпотекодержатель має переважне право перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки і таке право підлягає захисту в тому числі і шляхом зняття арешту з предмету іпотеки.
Доводи апеляційної скарги про те, що спір мав розглядатися за участю ОСОБА_4 , за заявою якого вчинялися реєстраційній дії, щодо накладення арешту, колегія суддів не приймає, оскільки судом першої інстанції обґрунтовано відхилені клопотання про залучення ОСОБА_4 до участі у справі оскільки постанова про накладення арешту стосується 1/2 частини квартири, яка належить на праві власності лише ОСОБА_2 .
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не дослідив постанову державного виконавця про арешт майна, не з`ясував підстави її прийняття, колегія суддів відхиляє, оскільки матеріали справи містять таку постанову, і при вирішенні спору суд першої інстанції мав можливість її дослідити.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 02 грудня 2019 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-                
 
   постановила:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови виготовлено 05 червня 2020 року.

 
 
Головуючий                                                                                       Є.В. Болотов 

 
 
Судді:                                                                                                 О.Ф. Лапчевська

 
 
                                                                                                            С.Г. Музичко