КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
11 червня 2020 року                                                                                               м. Київ
 
Унікальний номер справи № 2610/19593/2012
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7814/2020
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   головуючого - Левенця Б.Б.
   суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.
   за участю секретаря судового засідання - Добровольської Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «СЕТАМ» на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 27 березня 2020 року, постановлену під головуванням судді Савицького О.А., по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Авторгов Андрій Миколайович про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, виданого за рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 квітня 2013 року, по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки, -
 
в с т а н о в и в :
 
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про зупинення судом реалізації арештованого майна, на обґрунтування якої зазначила, що все належне ОСОБА_1 майно перебуває під публічним обтяженням, яке виникло до відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем Авторговим А.М. і в межах виконавчого провадження № 59642340 приватний виконавець Авторогов А.М. може звернути стягнення лише на вказану квартиру, яка є предметом договору іпотеки і на яку у стягувача - АТ «Родовід Банк», як у іпотекодержателя є вищий пріоритет. Тому вважає, що прийняття судом рішення про зупинення реалізації квартири відповідатиме п. 3 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» буде достатнім та співмірним способом забезпечення збереження існуючого становища сторін до розгляду заяви ОСОБА_1 по суті.
Зважаючи на викладене, та керуючись п. 3 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», просила зупинити реалізацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що проводиться в рамках виконавчого провадження № 59642340 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 2610/19593/2012 (провадження № 2/761/1661/2013), виданого 09 квітня 2013 року Шевченківським районним судом міста Києва до розгляду по суті заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню (т. 3 а.с. 7-10).
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 27 березня 2020 року клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Волошиновича О.П. про зупинення реалізації арештованого майна задоволено. Зупинено реалізацію квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , яка проводиться в рамках виконавчого провадження №59642340 з примусового виконання виконавчого листа №2610/19593/2012 виданого 09 квітня 2013 року Шевченківським районним судом міста Києва до вирішення заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ПАТ «Родовід Банк», ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Авторгов А.М. про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, виданого за рішенням суду в цивільній справі за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки (т. 3 а.с. 79-81).
В апеляційній скарзі представник ДП «СЕТАМ» - адвокат Ганчук Г.В. посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 27 березня 2020 року, та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 . На обґрунтування скарги зазначив, що оскаржуваною ухвалою зумовлюється обов`язок ДП «СЕТАМ» зупинити електронні торги із реалізації квартири ОСОБА_1 , а відтак вирішено питання про обов`язки ДП «СЕТАМ», що надає право на апеляційне оскарження. Вказував, що оскаржуваною ухвалою фактично зупинено виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 квітня 2013 року по справі № 2610/19593/2012, хоча зупинення виконання судових рішень, які набрали законної сили є неприпустимим. Також зазначав, що як вбачається з резолютивної частини оскаржуваної ухвали, судом зупинено не виконання (стягнення) виконавчого листа, а реалізацію арештованого майна, що процесуальним законом не передбачено. Звернув увагу на те, що ч. 11 ст. 150 ЦПК України, яку доцільно враховувати керуючись аналогією закону, встановлено пряму заборону втручатися у проведення торгів, в тому числі електронних (т. 3 а.с. 87-114).
26 травня 2020 року приватний виконавець виконуючого округу міста Києва Авторгов А.М. направив до суду відзив на апеляційну каргу, на обґрунтування якого зазначив, що як вбачається із резолютивної частини ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 27 березня 2020 року, судом зупинено не виконання за виконавчим документом, а реалізацію арештованого майна, тобто фактично вжито заходів до забезпечення позову, що взагалі не передбачено процесуальним законодавством по зазначеній категорії справ, оскільки розгляд заяви про виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню не є позовним провадженням. Також вказав на те, що суд першої інстанції фактично позбавив сторони права на оскарження явно незаконної ухвали, зазначивши, що вона не підлягає апеляційному оскарженню, тому вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню (т. 3 а.с. 153-161).
04 червня 2020 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Волошиновича О.П., в якому він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу залишити без змін (т. 3 а.с. 163-167).
 
У судовому засіданні представник ПАТ «Родовід Банк» - Корнійчук Я.П., приватний виконавець Авторгов А.М. підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, представник ОСОБА_1 - адвокат Волошинович О.П. заперечував проти скарги і просив її відхилити.
Інші особи,які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. ОСОБА_1 була сповіщена врученням повідомлення її представнику - адвокату Волошинович О.П. Факт належного сповіщення ОСОБА_1 її представник - адвокат Волошинович О.П. в суді не заперечував. Повідомлення ОСОБА_2 повернулось із відміткою працівників пошти про відсутність адресата за вказаною ним адресою, заяв про зміну місцезнаходження (перебування) та(або) наявність офіційної електронної адреси до суду не надходило. Представник ДП «СЄТАМ» - адвокат Ганчук Г.В. в скарзі заявив клопотання про судовий розгляд за його відсутності (т. 3 а.с. 96, 131-144, 150-152).
Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.
 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
 
Задовольнивши заяву про зупинення реалізації арештованого майна суд першої інстанції керувався п. 3 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» та виходив з того, що вказана вище квартира є єдиним майном боржника ОСОБА_1 , на яке може бути звернено стягнення в рамках виконавчого провадження № 59642340 з примусового виконання виконавчого листа № 2610/19593/2012, виданого 09 квітня 2013 року Шевченківським районним судом міста Києва.
Колегія суддів не погодилась з таким висновком суду з огляду на наступне.
 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у серпні 2012 року позивач ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором №28.4/СЖ-061.06.2 від 11 липня 2006 року в розмірі 1 157 565 доларів США 19 центів, шляхом звернення стягнення на квартиру ( АДРЕСА_2 ), що передана в іпотеку ПАТ «Родовід Банк», згідно договору іпотеки від 11 липня 2006 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лакустою С.І., зареєстровано в реєстрі за №126, шляхом продажу предмету іпотеки квартира ( АДРЕСА_2 ) з початковою ціною реалізації, визначеною п. 1.5 договору іпотеки в розмірі 1 040 000 доларів США. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» суму сплаченого судового збору в розмірі 3 219,00 грн. (т. 1 а.с. 1-59).
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва 09 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 05 лютого 2014 року та  ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року, позов ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки задоволено частково. В рахунок стягнення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Родовід Банк» за кредитним договором №28.4/СЖ-061.06.2 від 11 липня 2006 року у розмірі 814 595 дол. США 94 центи, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 07 серпня 2012 року 6 511 065,36 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, що знаходиться по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності, шляхом реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій відповідним відділом державної виконавчої служби. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» судові витрати в розмірі 3219,00 грн. В іншій частині позов задоволенню не підлягав (т. 1 а.с. 204-209 т. 2 а.с. 39-43, 84-85).
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою в порядку ст. 432 ЦПК України про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виданого за рішенням суду в цивільній справі за позовом ПАТ «Родовід банк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки (т. 2 а.с. 133-137).
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій посилаючись на п. 3 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», просила зупинити реалізацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що проводиться в рамках виконавчого провадження № 59642340 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 2610/19593/2012 (провадження № 2/761/1661/2013), виданого 09 квітня 2013 року Шевченківським районним судом міста Києва до розгляду по суті заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню (т. 3 а.с. 7-10).
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 27 березня 2020 року клопотання про зупинення реалізації арештованого майна задоволено. Зупинено реалізацію квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , яка проводиться в рамках виконавчого провадження №59642340 з примусового виконання виконавчого листа №2610/19593/2012 виданого 09 квітня 2013 року Шевченківським районним судом міста Києва до вирішення заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ПАТ «Родовід Банк», ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Авторгов А.М. про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, виданого за рішенням суду в цивільній справі за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки (т. 3 а.с. 79-81).
 
Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до частини шостої статті 431 ЦПК України за заявою особи, на користь якої ухвалено рішення, суд з метою забезпечення виконання рішення суду може вжити заходів, передбачених статтею 150 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Згідно частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
ОСОБА_1 , звертаючись до суду з заявою про зупинення виконання за виконавчим листом Шевченківського районного суду міста Києва від 09 квітня 2013 року на підставі статті 432 ЦПК України, посилалася на те, що зміст виконавчого документа не відповідає вимогам закону, боржник не має іншого житла та подано заяву про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (т. 2 а.с. 133-137).
Представник ОСОБА_1 - адвокат Волошинович О.П. в заяві про зупинення судом реалізації арештованого майна посилався на п. 3 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення (т. 3 а.с. 7-10).
При цьому статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано питання зупинення вчинення виконавчих дій виконавцем, тому це питання відноситься виключно до компетенції виконавця.
Згідно роз`яснень пунктів 15, 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскарженодо суду.
Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Враховуючи вказане, суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо зупинення реалізації арештованого майна на підставі п. 3 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» в межах провадження за заявою поданою в порядку ст. 432 ЦПК України.
Доводи заяви ОСОБА_1 , у т.ч. підписаної її представником - адвокатом Волошинович О.П., не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства України, зважаючи зокрема на те, що частиною першою статті 129 Конституції України та статтею 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами, а невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставі своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте суд першої інстанції вказаного не врахував та вирішив питання про зупинення реалізації квартири,що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , чим фактично зупинив виконання набравшого законної сили рішення суду.
 
Суд апеляційної інстанції перевірив та відхилив доводи представника ОСОБА_1 - адвоката Волошиновича О.П. про закриття апеляційного провадження (т. 3 а.с. 185-189), врахувавши наступне. 
 
Пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд, до якого також відноситься і право апеляційного оскарження.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Delcourt v. Belgium» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Hoffmann v. Germany» від 11 жовтня 2001 року).
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає, у першу чергу, те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Також у низці рішень Європейського суду з прав людини закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.
Так, у рішенні у справі «Скорик проти України» від 08 січня 2008 року Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.
Таким чином, апеляційне провадження є важливою процесуальною гарантією захисту прав і охоронюваних законом інтересів осіб, які брали участь у розгляді справи у випадках та порядку, встановлених ЦПК України.
Згідно з частиною другою статті 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.
Зазначене положення слід розуміти так, що будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом з рішенням суду.
            Відповідна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 521/11139/13-ц та від 29 травня 2019 року у справі № 742/219/18, і підстав відступити від цього правового висновку під час розгляду справи, що переглядається, суд апеляційної інстанції не встановив.  
Особливість оскаржуваної ухвали про зупинення реалізації арештованого майна, полягає у тому, що вона фактично постановлена на стадії виконання судового рішення і оскаржити її одночасно з оскарженням рішення суду неможливо.
Відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 (зареєстровано в МЮ України 30 вересня 2016 року за № 1301/29431), наказом Міністерства юстиції України від 29 березня 2019 року № 1008/5 ДП «СЄТАМ» визначено організатором електронних торгів, торгів за фіксованою ціною із вимогою розпочати здійснювати функції Організатора з дня підписання цього наказу (т. 3 а.с. 98).
Особи, які беруть участь у справі не заперечували, що реалізація квартири АДРЕСА_2 в рамках виконавчого провадження № 59642340 на виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 квітня 2013 року, здійснювалась Державним підприємством «СЄТАМ».   
На виконання оскаржуваної ухвали про зупинення реалізації квартири, ДП «СЄТАМ» було зупинено електронні торги із реалізації пятикімнатної квартири загальною площею 206.3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 про що розміщено відповідне повідомлення (т. 3 а.с. 97).
Оскільки оскаржуваною ухвалою зумовлюється обов`язок ДП «СЄТАМ», як організатора електронних торгів в рамках виконавчого провадження № 59642340, зупинити електронні торги із реалізації арештованого майна, що певним чином звужує обсяг статутної діяльності апелянта (зокрема - організація і проведення електронних торгів щодо вищевказаного арештованого майна і отримання передбаченої законодавством винагороди за здійснення такої діяльності), колегія суддів погодилась із доводами апелянта ДП «СЄТАМ» про наявність його права на апеляційне оскарження вищезазначеної ухвали.
 За змістом п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали повністю та постановлення нової.
Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а ухвалу суду першої інстанції - скасувати, постановивши нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви про зупинення судом реалізації арештованого майна. 
Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.
 
Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Державного підприємства «СЕТАМ» - задовольнити частково.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 27 березня 2020 року - скасувати, постановити нову.
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення судом реалізації арештованого майна.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення - 12 червня 2020 року.

Судді Київського апеляційного суду:                                           Б.Б. Левенець
 
                                                                                                           В.М. Ратнікова
 
                                                                                                           О.В. Борисова