Ухвала
 
14 квітня 2020 року 
 
м. Київ
 
справа № 572/1157/19
провадження № 61-5466ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування Сарненської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, 
 
ВСТАНОВИВ: 
 
У квітні 2019 року ОСОБА_3 звернулася   до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила позбавити його батьківських прав щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 24 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено. Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав стосовно ОСОБА_4 .
 
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій крім іншого зазначив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали та клопотання про звільнення від сплати судового збору з посиланням на те, що він засуджений та у нього відсутні грошові кошти на рахунку.
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року поновлено ОСОБА_1 строк на оскарження рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 24 грудня 2019 року. Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору. Апеляційну скаргу залишено без руху з наданням п`ятиденного строку для сплати судового збору за подання апеляційної скарги. 
На виконання вимог вищевказаної ухвали ОСОБА_1 звернувся з повторним клопотанням, в якому просив звільнити його від сплати судового збору з підстав відсутності коштів на його особовому рахунку, на підтвердження чого надав довідку Державної установи «Рівненський слідчий ізолятор» від 04 лютого 2020 року                  № 04-767. 
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року апеляційну скаргу повернуто як неподану. 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що клопотання з аналогічних підстав вже розглянуто судом, підстави для його повторного вирішення відсутні, з огляду на що апеляційна скарга підлягає поверненню.
У березні 2020 року представник ОСОБА_1  -  ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подала касаційну скаргу на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і направити справу до суду апеляційної інстанції для розгляду.
 
Разом із касаційною скаргою подає клопотання про звільнення від сплати судового збору, яке обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 засуджений до позбавлення волі, за час перебування у Державній установі «Рівненський слідчий ізолятор» не залучався до оплачуваних робіт. На особовому рахунку станом на 04 лютого 2020 року кошти у ОСОБА_1 відсутні. На підтвердження наведених обставин, заявником надано довідку Державної установи «Рівненський слідчий ізолятор» від 04 лютого 2020 року № 04-767.
 
Вирішуючи питання про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, Верховний Суд виходить із того, що у своїй практиці Європейський суд зазначав, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.  
 
Згідно з частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
 
Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
 
З огляду на викладене, клопотання заявника про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги підлягає задоволенню.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
 
Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Касаційна скарга подана у передбачений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.
 
На обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень в цій справі заявник зазначив, що суд апеляційної інстанції не врахував рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польші» від 19 червня 2001 року, неналежним чином оцінив докази на підтвердження скрутного майнового стану ОСОБА_1 , у результаті чого постановив незаконну ухвалу про повернення апеляційної скарги.
 
Оскільки наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження та викликають необхідність їх перевірки, слід відкрити касаційне провадження в цій справі та витребувати матеріали справи.
 
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року.
 
Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування Сарненської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
 
Витребувати з Сарненського районного суду Рівненської області матеріали вищезазначеної цивільної справи № 572/1157/19.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в 10-денний строк з дня отримання ухвали.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:          	І. Ю. Гулейков     О. В. Ступак     Г. І. Усик