Справа № 127/3356/20 
Провадження № 33/801/243/2020
Категорія: 146 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вишар І. Ю.
Доповідач: Сало Т. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2020 року                                                                                      м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 18 лютого 2020 року в справі про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,
встановив:
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 лютого 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладеного на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 420,40 грн в дохід держави.
Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову суду першої інстанції в частині накладення стягнення, в передбачених санкцією межах, з позбавленням права керування транспортними засобами строком шість місяців на накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Скарга мотивована тим, що постанову розглянуто у його відсутність, причини неявки судом з`ясовано не було, що позбавило суд можливості з`ясувати обставини та події, що відбулися в день ДТП; у випадку його участі у судовому засіданні та можливості надавати свої пояснення і обґрунтовувати свої міркування, застосований судом вид стягнення не був би таким суворим, з огляду на те, що санкція статті передбачає альтернативний вид стягнення у вигляді штрафу.
Також ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови суду, оскільки 18.02.2020 справу розглянуто у його відсутність, а про наявність постанови дізнався 10.03.2020 при отриманні її копії у відділенні поштового зв`язку.
У судове засідання, призначене на 06.04.2020 ОСОБА_1 не з`явився. Судова повістка направлялася на адресу, зазначену ОСОБА_1 в апеляційній скарзі. Вказана адреса зазначена також і в протоколі про адміністративне правопорушення.
Поштовий конверт повернувся на адресу суду із відміткою пошти «причина повернення: інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення».
Враховуючи вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка поряд з практикою Європейського Суду з прав людини, є джерелом права в Україні, розумність тривалості провадження повинна оцінюватися у світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади та важливість предмета спору для заявника.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Враховуючи, що ОСОБА_1 за зазначеною в апеляційній скарзі адресою не отримав судову повістку, відомості про іншу адресу, на яку можливо направити судову повістку в матеріалах справи відсутні, апеляційний суд прийшов до висновку про можливість розглянути справу у відсутність ОСОБА_1 .
Перевіривши матеріали справи та доводи апелянта про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови місцевого суду, апеляційний суд вважає, що пропущений строк на апеляційне оскарження постанови підлягає поновленню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.
Відповідно до ст. 289 КУпАП, в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.
З матеріалів справи слідує, що постанову Вінницьким міським судом Вінницької області винесено 18.02.2020 (а.с.8). Копію постанови судом першої інстанції ОСОБА_1 направлено 25.02.2020 (а.с.13). Апеляційну скаргу подано 12.03.2020 (а.с.14).
У заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 стверджує, що копію постанови суду першої інстанції ним отримано 10.03.2020, однак, доказів на підтвердження дати отримання не надав.
Доказів на підтвердження дати отримання ОСОБА_1 копії постанови суду першої інстанції не містять і матеріали справи. 
Враховуючи, що ОСОБА_1 не був присутнім під час прийняття оскаржуваної постанови, з метою забезпечення конституційного права особи на оскарження судового рішення, про яке стверджується в рішеннях Європейського суду з прав людини, апеляційний суд прийшов до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 18.02.2020 пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.
Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. 
Згідно з вимогами ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
У статті 1 КУпАП зазначено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №204759 від 13.01.2020, складеного начальником СРПП №3 Гніванського ВП капітаном поліції ОСОБА_2 М ОСОБА_3 ., 13.01.2020 о 20 год. 30 хв. на автомобільній дорозі Т-02-16 14 км+800м водій  ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «SKODA Octavia» д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, а також не врахував дорожньої обстановки, в результаті чого допустив з`їзд у кювет, де його транспортний засіб отримав механічні пошкодження, а водій матеріальний збиток, а також пошкодив знак 5.35.1 «Пішохідний перехід», чим порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП (а.с.2).
Пунктом 12.1 Правил дорожнього руху визначено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Суд першої інстанції повно та всебічно встановив фактичні обставини правопорушення, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, досліджених в судовому засіданні, яким надано оцінку відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП, правильно кваліфікував дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Однак, при накладенні на ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на шість місяців, суд першої інстанції, розглянувши справу у відсутність ОСОБА_1 , позбавив останнього можливості надавати пояснення з приводу події, яка мала місце 13.01.2020.
У зв`язку із цим судом не з`ясовано позицію ОСОБА_1 та не повною мірою враховано особу порушника, а саме, що ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не заперечує свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, зробив для себе відповідні висновки.
Мотиви, з яких суд першої інстанції прийшов до висновку, що необхідним та достатнім адміністративним стягненням є позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців, є формальними, оскільки не відповідають дійсним обставинам справи, зокрема, шкода у виді механічного пошкодження транспортного засобу нікому, крім ОСОБА_1 , не заподіяна, і при тих обставинах справи не могла бути заподіяна іншим (стороннім) особам, і судом першої інстанції не обґрунтовано власний висновок про можливість настання таких наслідків і наражання інших учасників дорожнього руху на небезпеку.
Пошкодження дорожнього знаку в тій ситуації не можна сприймати як тяжкі наслідки, а при відсутності, за тих обставин, інших учасників дорожнього руху (судом першої інстанції таких не встановлено) не можливо говорити про наражання їх на небезпеку.
Санкція ст. 124 КУпАП передбачає адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Відповідно до положень ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно зі ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). 
Беручи до уваги вищевказане, та враховуючи, що ОСОБА_1 не заперечує свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, зробив для себе відповідні висновки, а також, що вказаним правопорушенням не заподіяно шкоди іншим транспортним засобам та особам, відсутність в матеріалах справи відомостей про те, що ОСОБА_1 раніше притягувався до адміністративної відповідальності, апеляційний суд вважає за можливе змінити накладене адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців, застосувавши до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу, що відповідатиме меті адміністративного стягнення, буде достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових правопорушень.
Керуючись ст.ст. 23, 245, 278, 280, 283, 284, 294 КУпАП, суд,
постановив:
Поновити   ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 18 лютого 2020 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 18 лютого 2020 року в частині накладення на  ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців змінити, застосувавши до  ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень на користь держави.
У решті постанову суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Т.Б. Сало