Постанова
Іменем України
 
21 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 456/1034/16-ц
провадження № 61-16775св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,    Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 
відповідачі: виконавчий комітету Стрийської міської ради Львівської області, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
третя особа - Орган опіки та піклування Стрийської міської ради,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - ОСОБА_8 , на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 березня 2017 року у складі судді Гулкевича О. В. та постанову Апеляційного суду Львівської області від 23 січня 2018 року в складі колегії суддів: Левика Я. А., Струс Л. Б., Шандри М. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2016 року ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , з позовом про визнання осіб такими, що втратили право на житло, визнання права на житло та зобов`язання укласти договір найму. 
 
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 з 02 вересня 1999 року перебуває з ОСОБА_9 у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу у них народилось четверо дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 .
 
До 2007 року сім`я проживала за адресою: АДРЕСА_1 . У цій квартирі також проживає мати позивачки - ОСОБА_10 та брат - ОСОБА_11 , який є особою з інвалідністю II групи. Відповідно до медичного заключення позивач за станом здоров`я не може проживати            в комунальній квартирі, в одній кімнатці з членами своєї сім`ї.
 
У зв`язку з тим, що сім`я разом проживала у неналежних житлових умовах            та потребувала їх покращення, ОСОБА_1 зверталась до виконкому Стрийської міської ради із заявою про покращення житлових умов шляхом надання іншого житла.
 
29 серпня 2006 року отримала відповідь за № К-2107/3.22, в якій вказано,             що заява розглянута, але у зв`язку з гострим дефіцитом вивільненого житлового фонду покращити житлові умови на даний час немає можливості. При цьому порадили самим вишукувати вільне помешкання.
 
У кінці 2007 року сім`я позивач вселилась у квартиру АДРЕСА_2 .     На момент вселення у даній квартирі ніхто не проживав, нею часто користувалися безпритульні. Квартира була у занедбаному стані - розбиті вікна, вибиті двері, залита нечистотами, які часто потрапляли у розташоване поверхом нижче помешкання.
 
Позивачка разом із чоловіком ОСОБА_9 провели у квартирі капітальний ремонт: замінили вікна та двері, провели побілку стін, відремонтували внутрішні комунікації, встановили унітаз та ванну, завезли свої меблі та почали проживати у даній квартирі, погасили борг за комунальні послуги, який існував на день вселення та продовжують оплачувати вартість таких.
 
15 квітня 2014 року ОСОБА_1 виготовила технічний паспорт на спірну квартиру, з якого вбачається, що квартира складається з однієї житлової кімнати житловою площею 17,4 кв. м, кухні 9,8 кв. м, вбиральні площею 3,3 кв. м               та коридору площею 2,9 кв. м. Загальна площа квартири 33,4 кв. м. Квартира обладнана водопроводом, каналізацією, газопостачанням, пічним опаленням, електроосвітленням. Таким чином дана квартира забезпечує мінімальні потреби для комфортного проживання сім`ї ОСОБА_1 .
 
З моменту вселення у квартиру АДРЕСА_3 по даний час ніхто не пред`являв жодних претензій щодо проживання ОСОБА_1 з сім`єю у даній квартирі.
 
ОСОБА_1 повторно звернулась до виконкому міської ради із заявою про закріплення самовільно зайнятої квартири за її сім`єю, на яку отримала відповідь за № К-88/3.22ж від 02 грудня 2013 року, що для вирішення питання закріплення спірного житла за сім`єю позивача та захисту своїх майнових прав необхідно звернутися із позовною заявою до Стрийського міськрайонного суду.
 
Згідно Акта від 23 липня 2008 року, складеного комісією комунального підприємства «Світанок», у даній квартирі проживали і були зареєстровані: квартиронаймач - ОСОБА_6 1967 року народження , місце перебування якого невідоме; дружина - ОСОБА_12 1966 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ; син - ОСОБА_7 1995 року народження (зі слів мешканців будинку проживає на території Росії); мати - ОСОБА_13 1944 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .
 
Оскільки виконком Стрийської міської ради не звернувся до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право на користування спірним житлом, відмовляється укладати договір найму на спірну квартиру, ОСОБА_1 для захисту своїх конституційних прав на житло змушена звертатись до суду з даним позовом.
 
Враховуючи, що ОСОБА_12 та ОСОБА_13 померли, а ОСОБА_6                          та ОСОБА_7 до 23 липня 2008 року понад півроку не проживали у квартирі та з 23 липня 2008 року по час звернення до суду не проживають у ній, їх слід визнати такими, що втратили право на користування спірним житлом. 
 
Реєстрація ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вище вказаній квартирі                        є перешкодою в укладенні договору найму з позивачкою.
 
Просила визнати ОСОБА_6 , 1967 року народження та ОСОБА_7 1995 року народження такими, що втратили право на користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_3 ; визнати право на житло у квартирі АДРЕСА_3 за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 , разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 ; зобов`язати виконавчий комітет Стрийської міської ради укласти договір найму квартири АДРЕСА_3 з ОСОБА_1 .
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 березня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 23 січня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено.
 
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що ОСОБА_1 та її діти, як такі, що не набули права на житло    не вправі вимагати визнання такими, що втратили право на житло ОСОБА_6   та ОСОБА_7 . Також, оскільки у спірній квартирі мають право на проживання двоє згаданих осіб, суд не вправі визнавати за позивачами, які вселились               у квартиру без відповідної законної підстави право на житло у цій квартирі           та зобов`язувати виконавчий комітет міської ради укладати з ними договір найму квартири.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі № 456/1034/16-ц, витребувано її з Стрийського міськрайонного суду Львівської області.
 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 14 квітня 2020 року справу передано Бурлакову С. Ю .
 
Узагальнені доводи касаційної скарги
 
У квітні 2018 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права       та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд залишили поза увагою, що ОСОБА_1 виготовила технічний паспорт на спірну квартиру, з якого вбачається,                  що квартира забезпечує мінімальні потреби для комфортного проживання сім`ї ОСОБА_1 . Крім того, суди не врахували, що ОСОБА_7 не зареєстрований    за даною адресою, а ОСОБА_6 не проживає в спірній квартирі з 2008 року, тому їх слід визнати такими, що втратили право на користування житлом. Суд відмовляючи в позові не взяв до уваги, що відповідач фактично визнав позов     та погодився, що позивач має право проживати у спірній квартирі. Також, зазначає, що не відповідає дійсності те, що позивач шляхом підбору ключів заселилась в квартиру.
 
 Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу    до касаційного суду не направили.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суд установив, що ОСОБА_1 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання, з 02 вересня 1999 року перебуває у зареєстрованому шлюбі             з ОСОБА_9 та у шлюбі у них народилося п`ятеро дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_8 . Їх сім`я визнана багатодітною із наданням відповідного статусу (посвідчення виконавчого комітету Стрийської міської ради №004491 від 15 грудня 2010 року).
 
ОСОБА_1 та діти зареєстровані як такі, що проживають у кв. АДРЕСА_4 , що складається із двох житлових кімнат, житловою площею 26,6 кв. м, власником якої є мати ОСОБА_1 - ОСОБА_10 .         У квартирі фактично проживає мати ОСОБА_1 - ОСОБА_10 та її брат ОСОБА_11 .
 
Батько дітей ОСОБА_9 є одним із п`яти співвласників квартири АДРЕСА_5 в якій зареєстровано семеро та фактично проживає п`ятеро осіб.
 
З 2007 року і на даний час сім`я позивачів проживає у спірному житлі, а саме         в квартирі АДРЕСА_3 , загальною площею 33,4 кв. м, що включає одну житлову кімнату площею 17,4 кв. м та належить до комунальної власності.
 
У квартиру, ОСОБА_1 та члени її сім`ї вселилися самовільно без жодних               на те дозволів, рішень уповноважених органів, будь-яких актів щодо надання      їм права на проживання у вказаному житлі тощо.
 
У спірній квартирі на даний час зареєстроване місце проживання відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 однак вказані особи у квартирі не проживають      з 2007 року.
 
Позивачами спірне житло благоустроєне, та створені належні умови для проживання сім`ї позивачів в тому числі і дітей.
 
Крім цього, з 2005 року ОСОБА_1 як така, що потребує житла перебуває              на квартирному обліку у Виконавчому комітеті Стрийської міської ради                 та знаходиться на загальній черзі під № 1305 та на пільговій № 683 , як особа         з інвалідністю ІІ групи. З 2005 року житло не надавалось, тому порядковий номер позивача у чергах не змінювався.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року             № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги Верховний Суд здійсню                     за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Згідно із положеннями частини другої статі 389 ЦПК України (в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження                 є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Мотиви і доводи, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто       не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону             за рішенням суду.
 
Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
 
За змістом статей 71, 72 ЖК Української РСР наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору - судом.
 
За правилами статті 61 ЖК Української РСР житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності - підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення. Вони вправі, зокрема, пред`являти позови про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розірвання договору найму жилого приміщення і виселення в зв`язку з систематичним порушенням правил співжиття, псуванням і руйнуванням жилих приміщень. 
 
Однак у справах із питань, віднесених до компетенції органів місцевого самоврядування чи місцевої державної адміністрації, або з питань управління житловим фондом, віднесених його власником або уповноваженим ним органом до свого відання згідно зі статтею 18 ЖК (наприклад, про визнання ордера недійсним, надання, бронювання або обмін жилого приміщення, визнання права на жиле приміщення крім випадків, коли в ньому проживають інші члени сім`ї наймача), належною стороною повинен бути відповідний орган або власник житлового фонду.
 
При розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства.
 
Положення ЖК Української РСР не передбачають право наймача кімнати                в гуртожитку та членів його сім`ї або особи, яка має охоронюваний інтерес звертатись до суду з вимогами про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у гуртожитку, разом з тим положеннями ЦК України передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
 
Таким чином, саме власник житла може звернутися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням        в ньому.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи              на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
 
Отже, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб,             і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
 
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції,       на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що у ОСОБА_1 , яка не є власником або наймачем, зайняли спірне житло самовільно, не виникло право на звернення до суду              з позовом про визнання наймачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими,          що втратили право користування жилим приміщенням, яке перебуває у власності територіальної громади міста та зобов`язувати виконавчий комітет міської ради укладати з ними договір найму квартири.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки такі судові рішення                      є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги висновків судів       не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
 
Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 березня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 23 січня 2018 року вселення залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту                      її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                           С. Ю. Бурлаков
 
В. М. Коротун
 
М. Є. Червинська