ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

01 червня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 730/142/19
Головуючий у першій інстанції - Пархоменко П. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/603/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
                           головуючого-судді: Онищенко О.І.
                           суддів: Іванової Г.П., Харечко Л.К. 
     секретар: Позняк О.М.     
Позивач: ОСОБА_1 
Відповідач: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 11 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Територіальний сервісний центр 1842 Регіонального сервісного центру в Житомирській області МВС України про визнання недійсною довіреності та визнання права власності (суддя Пархоменко П.І.), ухвалене у м. Бахмач, повний текст рішення складено 11 лютого 2020 року,                                               
                                         В С Т А Н О В И В:
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якому просив визнати недійсною довіреність від 18 серпня 2016 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області, на підставі якої ОСОБА_6 нібито уповноважив відповідача ОСОБА_2 розпоряджатися (в тому числі продати) за ціну та на умовах за його розсудом належним позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_1 , виданого Бахмацьким відділенням РЕР УДАІ УМВС України в Чернігівській області, 30 жовтня 2008 року, транспортний засіб VOLKSWAGEN Т4, 2001 року випуску, двигун, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 . Позов обґрунтовував тим, що 12 липня 2008 року він придбав автомобіль марки «VOLKSWAGEN», модель «Т4», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , який в подальшому без його відома був зареєстрований на ОСОБА_5 із заміною нового державного реєстраційного номеру НОМЕР_4 . 29 жовтня 2016 року за вказаним фактом позивач звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення до поліції, у зв`язку з чим було розпочато досудове розслідування, в ході якого позивачу стало відомо, що невстановлена особа без його згоди та участі продала спірний автомобіль ОСОБА_2 та надала останньому генеральну довіреність від імені позивача, яка була посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О.М. Вказану довіреність позивач не підписував та не знав про її існування. 19 серпня 2016 року ОСОБА_2 продав вказаний автомобіль ОСОБА_3 , який зареєстрував автомобіль на себе та отримав новий державний реєстраційнй номер НОМЕР_5 . В свою чергу, 27 жовтня 2016 року ОСОБА_3 продав спірний автомобіль ОСОБА_7 , а остання 29 жовтня 2016 року продала його ОСОБА_5 , який зареєстрував даний автомобіль на себе та отримав новий державний реєстраційний номер НОМЕР_6 .
Ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської обалсіт від 11 лютого 2020 року провадження у справі в частині вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 закрито у зв`язку зі смертю останнього. 
Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 11 лютого 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Територіальний сервісний центр 1842 Регіонального сервісного центру в Житомирській області МВС України про визнання недійсною довіреності та визнання права власності відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання довіреності недійсною, суд першої інстанції виходив з того, що наданий позивачем висновок експерта не може бути належним доказом, який підтверджує позовні вимоги в частині визнання недійсною довіреності, оскільки експертиза проведена в кримінальному проваджені, яке на момент розгляду справи не завершене, оцінка такому висновку в сукупності з іншими доказами не надана і обвинувальний вирок по справі відсутній. Інших доказів чи клопотань про проведення експертизи суду не надавалось. В спірних правовідносинах, які пов`язані із правом власності, на яке претендують дві протилежні сторони (позивач та відповідач), рішенням суду в іншій цивільній справі, яке набрало законної сили, переведено права та обов`язки покупця за угодою купівлі-продажу спірного майна на ОСОБА_5 . Таким чином, за ОСОБА_5 на підставі рішення суду визнано право власності на спірне майно, що спростовує позовні вимоги про визнання права власності.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що проведений у кримінальному провадженні висновок експерта є належним доказом, що узгоджується з судовою практикою. Позивач вказує, що судова практика, на яку він посилається, дає підстави дійти висновку, що наданий ним до суду першої інстанції висновок експерта №713 від 09 червня 2017 року, здійснений на підставі постанови про призначення судової почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань, проведений у рамках кримінального провадження з попередженням експертів про кримінальну відповідальність, містить науково-обгрунтовані дані, що стосуються предмета розгляду справи, і в розумінні ст.ст.76-80 ЦПК України є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом, що підтверджує обґрунтованість позовних вимог. Посилання суду першої інстанції на постанову Чернігівського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року позивач вважає безпідставним, оскільки вказане рішення  не переглянуто в касаціному порядку. Що стосується вимог про визнання права власності на автомобіль, ОСОБА_1 підтримує їх і залишається на попередній  позиції.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Відповідачка  вказує, що наданий позивачем висновок експерта не може бути належним доказом, який підтверджує позовні вимоги в частині визнання недійсною довіреності, оскільки експертиза проведена у кримінальному провадженні, яке на момент розгляду справи не завершене, оцінка такому висновку в сукупності з іншими доказами не надана і обвинувальний вирок по справі відсутній. Інших клопотань про призначення експертизи в даній справі позивач не заявляв, як і не надавав інших доказів в підтвердження вимог про визнання довіреності недійсною. За доводами ОСОБА_4 , позивач не зазначає, в чому полягає незаконність рішення суду першої інстанції.  
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону не відповідає судове рішення суду першої інстанції. 
По справі встановлено, що на підставі біржової угоди від 12 липня 2008 року ОСОБА_1 придбав транспортний засіб - автомобіль «VOLKSWAGEN» «Т4», 2001 року випуску (а.с.83 т.1).
Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 від 30 жовтня 2008 року ОСОБА_1 є власником транспортного засобу - автомобіля марки «VOLKSWAGEN», модель «Т4», 2001 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с.7 т.1). Право керування надано ОСОБА_5 .
Згідно з копією довіреності від 18 серпня 2016 року ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 розпоряджатися (зняти з обліку, поставити на облік, продати за ціну та на умовах за його/їх розсудом) належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_1 , виданого Бахмацьким відділенням РЕР УДАІ УМВС України в Чернігівській області, 30 жовтня 2008 року, транспортний засіб  VOLKSWAGEN Т 4, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с.8 т.1). Довіреність видана на три роки з правом передоручення та з правом виїзду транспортного засобу за кордон. Довіреність посвідчена Шупенею О .М. , нотаріусом Київського міського нотаріального округу.  
19 серпня 2016 року спірний автомобіль було зареєстровано на ім`я ОСОБА_3 , автомобілю присвоєно новий реєстраційний номер НОМЕР_5 (а.с.19 т.1).
Відповідно до копії довіреності від 27 жовтня 2016 року ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_4 бути його представником, зокрема в державних та інших підприємствах при вирішенні питань, пов`язаних із зняттям з обліку та відчуженням (продажем, обміном, передачею в оренду) транспортного засобу: VOLKSWAGEN, реєстраційни номер НОМЕР_5 (а.с.18 т.1).
29 жовтня 2016 року ОСОБА_5 придбав у ОСОБА_3 , від імені якого діяла ОСОБА_4 , спірний автомобіль, що підтверджується копією договору купівлі-продажу транспортного засобу (а.с.16 т.1). 
ОСОБА_1 заперечує дійсність довіреності від 18 серпня 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Шупенею О.М., з тих підстав, що він її не підписував.
29 жовтня 2016 року ОСОБА_1 подав до Борзнянського відділення поліції Бахмацького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області заяву про вчинення кримінального правопорушення, а саме, що 29 жовтня 2016 року ОСОБА_4 шахрайським шляхом переоформила автомобіль марки VOLKSWAGEN Т 4, який належить ОСОБА_1 , на свого сина ОСОБА_5 . У той же день до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відповідні відомості про кримінальне правопорушення і початок досудового розслідування за ч.1 ст.190 КК України (а.с.6 т.1). 
Згідно з висновком експерта №713 від 09 червня 2017 року, проведеного в рамках вказаного досудового розслідування, підпис в графі «Підпис» в довіреності від 18 серпня 2016 року виконаний не ОСОБА_1 (а.с.9-15).
Вмрішуючи питання наявності підстав для задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходить з наступного. 
Відповідно до ч.3 ст. 244, ч.1 ст.245 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятись правочин.
Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).
Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.
Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Суд першої інстанції як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 посилався на неналежність як доказу висновку експерта, оскільки експертиза проведена в кримінальному провадженні, яке на момент розгляду справи не завершене, оцінка такому висновку в сукупності з іншими доказами не надана і обвинувальний вирок по справі відсутній. Суд послався на аналогічну позицію при оцінці висновку експерта Чернігівського апеляційного суду при розгляді спору між сторонами про витребування майна та визнання права власності на автомобіль, судове рішення по якій набрало законної сили. 
З матеріалів справи вбачається, що у справі № 730/556/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про витребування майна із чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом  ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_9 про визнання недійсним в частині покупця біржової угоди купівлі-продажу транспортного засобу та визнання права власності на автомобіль рішенням Бахмацького районного суду від 19 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю; витребувано у ОСОБА_5 належний ОСОБА_1 автомобіль марки VOLKSWAGEN Т 4, 2001 року випуску, та повернуто його ОСОБА_1 ; в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року скасовано зазначене рішення суду першої інстанції; у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено; позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено; визнано недійсною в частині покупця біржову угоду купівлі-продажу транспортного засобу реєстраційний №417500, укладену 12.07.2008 року на Товарній біржі «Столична» ОСОБА_9 та ОСОБА_1 та переведено права та обов`язки покупця за цією угодою на ОСОБА_5 (а.с.125-128 т.1).
Проте постановою Верховного Суду від 22 квітня 2020 року скасовано постанову Чернігівського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року, залишено в силі рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 19 вересня 2018 року (а.с.24-28 т.2). При цьому судом касаційної інстанції встановлено, що спірний автомобіль вибув з власності ОСОБА_1 поза його волею шляхом відчуження його особою, яка не мала права відчужувати спірне майно. Відповідач за первісним позовом ОСОБА_5 доказів на спростування висновків експертизи не надав, до суду з клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи не звертався.
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи, що рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 19 вересня 2018 року, яке набрало законної сили, встановлено, що спірний автомобіль вибув з власності ОСОБА_1 поза його волею шляхом відчуження його особою, яка не мала права відчужувати спірне майно, відповідно є встановленим факт, що ОСОБА_1 довіреність від 18 серпня 2016 року на ім`я ОСОБА_2 не видавалась, а тому, виходячи з приписів ст.203, 215 ЦК України, вказана довіреність є недійсною. У зв`язку з викладеним, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсною довіреності підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 викладено правовий висновок, що право особи, яка вважає себе власником майна, не підлягає захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, унормованого положеннями законодавства, яке визначає підстави та правові наслідки недійсності правочину. Норми щодо реституції не можуть застосовуватись як підстави позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. 
Враховуючи викладене, а також те, що рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 19 вересня 2018 року витребувано у ОСОБА_5 належний ОСОБА_1 автомобіль марки VOLKSWAGEN Т 4, 2001 року випуску, та повернуто його ОСОБА_1 , вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на спірний автомобіль не підлягають задоволенню. 
Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог і апеляційної скарги з відповідачів на користь позивача належить стягнути судовий збір по 256 грн з кожного за розгляд справи судом першої інстанції, а також з кожного по 384,2 грн за апеляційний розгляд справи.
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -
                                      П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 11 лютого 2020 року скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати недійсною довіреність від 18 серпня 2016 року, видану від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 , посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О.М. 
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Територіальний сервісний центр 1842 Регіонального сервісного центру в Житомирській області МВС України про визнання права власності відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 ), ОСОБА_5 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10 ) з кожного по 256 (двісті п`ятдесят шість) грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції, а також  з кожного по 384  (триста вісімдесят чотири) грн 20 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

        Головуючий:                                                             Судді: