КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко В.В. 
Єдиний унікальний номер справи № 759/7124/16-ц
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4903/2020
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
09 червня 2020року                                                                                             м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді  Мережко М.В.,
суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого дієадвокат Шурхно Андрій Анатолійович, на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,
встановив:
 
У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування своїх вимог зазначала, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі та мають від шлюбу неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказувала, що шлюб розірвано, сторони проживають окремо, позивач проживає разом з дитиною, а відповідач, у свою чергу, участі у вихованні та утриманні дітей не бере, матеріальної допомоги не надає.
Посилаючись на те, що дитина проживає з матір`ю та знаходяться на її утриманні, просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі по 1000 грн до досягнення дитиною повноліття.
Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року позов задоволено.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісяця, починаючи з 20 травня 2016 року і до досягнення донькою повноліття.
Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у сумі 551,20 грн. 
Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 вересня 2016 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для розгляду.
У апеляційній скарзі стверджує, що не був обізнаний про розгляд справи в суді першої інстанції, оскільки не отримував судову повістку. Посилається також на те, що з 2013 року систематично надавав позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини, здійснюючи грошові перекази, тому вважає, що підстави для задоволення позову були відсутні. 
Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 у встановленому порядку не надходив.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1000 грн щомісячно. 
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Встановлено, що з 25 лютого 2012 року позивач та відповідач перебували в  зареєстрованому шлюбі, який, відповідно до рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 11 жовтня 2013 року було розірвано (а.с. 4).
В шлюбі у сторін народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 (а. с. 5).
Дитина проживає з позивачем, що підтверджується довідкою від 29 січня 2015 року за № 300801059 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 7 ).
 У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 СК України).
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (до ст. 180 СК України).
За приписами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, тоді як відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків.
Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006  № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України (в редакції, чинній на дату ухвалення оскаржуваного рішення), якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. 
Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
У своїй позовній заяві позивач просила стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1000 грн, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення нею повноліття.
У матеріалах справи відсутні докази того, що сторони досягли домовленості щодо добровільної сплати аліментів та щодо їх розміру.
Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням відсутності відомостей про наявність постійного доходу відповідача, беручи до уваги обов`язок обох батьків утримувати до повноліття своїх дітей, повноцінно забезпечувати їх інтереси, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини щомісячно у розмірі по 1000 грн  і до досягнення дитиною повноліття.
Посилання апелянта на те, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи відхиляється колегією суддів як необґрунтоване, оскільки повідомлення здійснювалось шляхом відправки судової повістки на єдину відому суду поштову адресу та шляхом розміщення відповідного повідомлення на офіційному веб-порталі «Судова влада».
Твердження апелянта щодо надання ним систематичної добровільної грошової допомоги на утримання дитини до ухвалення судового рішення не знайшло свого підтвердження у матеріалах справи. Надані апелянтом копії квитанцій (а.с. 34-44) свідчать лише про здійснення окремих платежів на користь позивачки на різні суми в окремі місяці 2013, 2014, 2016 та 2019 років.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди позивача із розміром аліментів, визначених судовим рішенням, не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 вересня 2016 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                                               М.В. Мережко
 
Судді:                                                                                                                        С.М. Верланов
 
С.І. Савченко