ПОСТАНОВА
Іменем України

12 березня 2020 року 
Київ
справа №823/238/18
адміністративне провадження №К/9901/54804/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Тацій Л.В.,
суддів: Желєзного І.В.,  Стеценка С.Г., 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу №823/238/18
за позовом  ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору та бере участь на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 березня 2018 року (ухвалене в складі: головуючого судді Гаращенка В.В.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2018 року (ухвалену в складі колегії суддів: головуючого судді Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В.)
в с т а н о в и в:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 (далі- позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач), третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив: 
-визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України (пункт  9  протоколу №133 від 22.12.2017) про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській  АЕС; 
-зобов`язати Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, як інваліду 2 групи внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням військової служби по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у відповідності до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМУ №975 від 25 грудня 2013 року та здійснити її виплати.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що в період з 01.11.1976 по 17.06.2002 проходив військову службу, як кадровий військовослужбовець в Збройних Силах України. Під час проходження служби отримав захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, внаслідок чого 27.06.2002 йому встановлено третю групу інвалідності, а в подальшому 22.11.2017 другу групу інвалідності та надано статус інваліда війни. У зв`язку із встановленням другої групи інвалідності позивач вважає, що набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16, 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16 березня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2018 року, у задоволені адміністративного позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що зміна групи інвалідності позивача відбулася поза межами встановленого ч. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 8 Порядку №975 строку.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на касаційну скаргу
25.06.2018 ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 березня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2018 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
У скарзі посилається на те, що суди попередніх інстанцій невірно трактували норми матеріального права, допустили неповноту дослідження обставин по справі, що призвело до помилкових висновків про відсутність у позивача права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги. Крім того позивач вказав, що у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.
Відповідач надіслав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, відповідно до якого заперечує проти задоволення скарги, просить рішення судів залишити без змін. Зазначив, що зміна групи інвалідності у позивача відбулась понад дворічний термін, а тому за ч. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» йому не передбачена виплата одноразової допомоги.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Верховний Суд ухвалою від 12 липня 2018 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .
Розпорядженням в.о. начальника управління забезпечення автоматизованого документообігу суду секретаріату Касаційного адміністративного суду від 18.07.2019 за №1024/0/79-19 призначено повторний автоматизований розгляд справи у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Гриціва М.І.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу від 19.07.2019 визначений новий склад суду, а саме: головуючий суддя: Тацій  Л.В., судді: Желєзний І.В., Стеценко  С.Г.
Ухвалою Верховного Суду від 11.03.2020 справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Судами попередніх інстанцій встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 з 01.11.1976 проходив військову службу як військовослужбовець та 17.06.2002 звільнений у запас за станом здоров`я.
Згідно з витягом із акту огляду обласної МСЕК №2 м. Черкаси від 27.06.2002 за наслідками проведення первинного огляду позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності до 01.07.2005.
Відповідно до витягу із акту огляду МСЕК до довідки №058878 обласної МСЕК №2 м.  Черкаси від 04.05.2005 за наслідками проведення повторного огляду позивачу встановлена ІІІ група інвалідності безтерміново. Інвалідність пов`язана з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Згідно довідки до акту огляду обласної МСЕК №1 м. Черкаси серії 12 ААА №873747 від 22.11.2017 за наслідками проведення повторного огляду позивачу встановлено ІІ  групу інвалідності безтерміново, пов`язану з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, однак комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення, оформлене п.9  протоколу №133 від 22.12.2017 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.
Рішення мотивоване тим, що ОСОБА_1 третю групу інвалідності встановлено до набрання чинності Законом України від 4 квітня 2006 року № 3597-ІV «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку з чим він скористався правом на одержання в 2002 році страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням як інвалід III групи (40% втрати працездатності) в сумі 3200 грн.
Водночас, у протоколі зазначено, що згідно з частиною четвертою статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, у разі зміни групи інвалідності або причинного зв`язку інвалідності, доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності, тоді як зміна групи інвалідності позивача відбулася понад дворічний термін.
Вважаючи такі дії та рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року N 460-IX (далі- Закон №460-IX, набрав чинності 08.02.2020) установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Касаційна скарга по справі № 823/238/18 подана 25.06.2018, розгляд касаційної скарги не закінчено до 08.02.2020, тому касаційна скарга розглядається в порядку, що діяв до набрання чинності Законом №460-IX (із застосуванням норм КАС України в редакції, чинній до 08.02.2020).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених ст.  341  КАС  України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положенням ч. 4 ст. 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Предметом спору у цій справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу як особі з інвалідністю ІІ групи.
Відповідно до статті 41 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом №2011-XII.
Статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі- Закон №2011-XII) передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Вперше порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги запроваджений з 01.01.2014 шляхом доповнення Закону №2011-XII статтею 16-3 (в редакції Закону України від 04.07.2012 № 5040-VI «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців»; далі – Закон №5040-VI).
Відповідно до частини четвертої наведеної норми, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
З метою реалізації статті 16-3 Закону №2011-XII Урядом затверджено Порядок №975, який набрав чинності з 24.01.2014.
Відповідно до пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно з пунктом 8 Порядку №975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено  згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Отже, обмеження дворічним строком, протягом якого зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності є підставою для виплати одноразової грошової допомоги, введені лише з 01.01.2014.
За таких умов положення частини четвертої статті 16-3 Закону №2011-XII застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014.
Згодом, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) частину четверту статті  163Закону №2011-XII доповнено абзацом 2 такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».
Отже, у разі якщо інвалідність особі вперше встановлена до 01.01.2014, а зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності відбулись після січня  2014  року, то обмеження строком до таких правовідносин не застосовується.
Правова позиція у спірних правовідносинах узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 22.08.2019 у справі №806/2180/18, від 30.10.2019 у справі 806/815/16.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що вперше ІІІ групу інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС позивачу встановлено 27.06.2002, а з 22.11.2017 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності без зміни її причин.
Тобто, інвалідність позивачу вперше встановлена до 01.01.2014, а її зміна мала місце після січня 2014 року, а тому доводи відповідача щодо порушення строків, встановлених частиною четвертою статті 16-3 Закону №2011-XII та пунктом  8  Порядку №975, в цьому конкретному випадку є необґрунтованими.
На день виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги (22.11.2017) діяв Порядок №975, а тому відповідач зобов`язаний вирішити питання про призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до зазначеного нормативного акту.
Зазначене спростовує доводи скаржника про те, що Порядок №975 не регламентує спірні правовідносини.
Відповідно до пункту 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів – військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві – резервістами (далі – розпорядник бюджетних коштів).
Пунктом 13 Порядку № 975 передбачено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Зміст наведених правових норм свідчить, що розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих військовослужбовцем для призначення і виплати одноразової грошової допомоги повинен закінчуватись прийняттям компетентним на те органом (Міністерством оборони України) відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги).
При цьому, принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішення було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Згідно частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)  своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень вказаним критеріям для оцінювання рішення, (дій) є достатньою підставою для задоволення адміністративного позову, за умови, що встановлено порушення прав та інтересів позивача.
У спірному випадку рішення відповідача про відмову позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, з підстав, що зміна групи інвалідності мала місце зі спливом двох років після встановлення її вперше, не відповідає наведеним вище критеріям, а тому колегія суддів не погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про правомірність оскаржуваного рішення.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац  10  пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених статтею 13  Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 06.09.2005 у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v.  Ukraine), заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26.10.2000 у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п.158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).
Отже, оскільки Судом встановлено, що рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу є протиправним, позовні вимоги про зобов`язання Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу та здійснити її виплати також підлягають задоволенню
У даному випадку такий спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи відповідає вимогам справедливості й забезпечить ефективне поновлення позивача в правах.
Відповідно до ч. 1 ст. 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, враховуючи, що судами першої та апеляційної інстанції повністю встановлено фактичні обставини справи, проте неправильно застосовано норми матеріального права, суд касаційної інстанції вважає за необхідне скасувати оскаржувані судові рішення суду першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Керуючись ст.  349, 351, 355, 356, 359 КАС України, п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року N 460-IX, -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 березня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2018 року по справі №823/238/18 – скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 – задовольнити. 
Визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України (пункт  9  протоколу №133 від 22.12.2017) про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як особі з інвалідністю 2 групи внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. 
Зобов`язати Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, як особі з інвалідністю 2 групи внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням військової служби по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у відповідності до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМУ №975 від 25 грудня 2013 року та здійснити її виплати.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                                    Л.В. Тацій
Судді                                                                                                                І.В. Желєзний
                                                                                                              С.Г. Стеценко