ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року  
м. Черкаси   
  	  	
справа № 711/2314/18 провадження № 22-ц/821/518/20 категорія 304070000    	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,
суддів: Василенко Л.І., Нерушак Л.В.
секретаря: Винник І.М.

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в інтересах ВП «Черкаська ТЕЦ»;
відповідач: ОСОБА_1 

розглянув у судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в інтересах ВП «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, у складі: головуючого судді Казидуб О.Г., дата складання повного тексту 27 листопада 2018 року.

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

       У березні 2018 року ПАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах ВП «Черкаське ТЕЦ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію.
       Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 24.05.2000 року № 520 на ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаське ТЕЦ» покладений обов`язок забезпечення тепловою енергією населення, організацій та підприємств всіх форм власності.
       ПАТ «Черкаське хімволокно» як суб`єкта господарювання з постачання теплової енергії, законодавством визначено виконавцем послуг з централізованого постачання гарячої води. 
       Позивач вказує, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 здійснюється Відокремленим підрозділом «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно».
       Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в Черкаській обласній газеті «Нова Доба» (випуск від 23.11.2017 року № 47).
Таким чином, з відповідачем укладений договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом акцепту публічної оферти відповідно до ст. 642 Цивільного кодексу України.
       Відповідач своєчасно не вносила плату за отримані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка за період з 01.06.2000 року по 01.01.2018 року складає 94339,23 грн.
       Крім того, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційна складова боргу відповідно до розрахунку ціни позову становить 51879,31 грн. та 3% річних з простроченої суми складає 11028,65 грн.
       В зв`язку з вищевикладеним просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаське ТЕЦ» заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмірі 94339,23 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 51879,31 грн. та 3 % річних у розмірі 11028,65 грн., а всього 157247,19 грн.
       Стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1762,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

       Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2018 року позов ПАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах ВП «Черкаське ТЕЦ» про стягнення боргу за спожиту теплову енергію задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах ВП «Черкаське ТЕЦ`заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмірі 92404,50 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 48238,64 грн. та 3 % річних у розмірі 10124,14 грн., а всього 150767,28 грн.
       В решті позовних вимог відмовлено.
       Вирішено питання про судові витрати.

       Рішення суду мотивовано тим, що відповідач отримує послуги з централізованого опалення та підігріву води, але всупереч вимогам чинного законодавства не здійснює їх оплату, від оплати в повному обсязі ухиляється, що сприяє накопиченню боргу та порушує права та законні інтереси позивача, з відмовою від отримання послуг до позивача не звертався, а тому до стягнення з відповідача підлягає заборгованість в розмірі 92404,50 грн., інфляційна складова боргу в розмірі 48238,64 грн., 3% річних в розмірі 10124,14 грн., а всього 150767,38 грн. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2018 року, як не законне та необґрунтоване, винесене з порушенням норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

       В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що нарахування за послуги гарячого водопостачання за період з 001.06.2000 року до 01.01.2018 року здійснювалося позивачем з розрахунку зареєстрованих мешканців – 6 осіб.                 Однак, згідно з даними записів будинкової книги кількість зареєстрованих мешканців у період нарахування була меншою. Зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зняті з реєстрації 26 листопада 1997 року. ОСОБА_4 –померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зареєстрований ОСОБА_5 не проживав у зв`язку з навчанням у м. Харкові з 27 серпня 2004 року до 27 квітня 2005 року та з 24 травня 2005 року до 01 вересня 2009 року. Зареєстрований ОСОБА_6 знятий з реєстрації 15 лютого 2012 року.
       Вищевказані обставини значно впливають на розрахунок боргу і, як наслідок, на розмір основної заборгованості, інфляційних витрат та 3 % річних.
       Крім того, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.09.2007 року у справі № 2-3052/07, яке набрало законної сили 18.09.2007 року, стягнуто солідарно з відповідачки ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на користь ВП «Черкаська ТЕЦ» ВАТ «Черкаське хімволокно» борг за спожиту теплову енергію за період з 01.07.2004 року до 01.07.2007 року в сумі 4787,37 грн. 
       Отже, стягнення з відповідача заочним рішенням боргу у розмірі 150767,28 грн. за період з 01.06.2000 року, є безпідставним, оскільки фактично здійснено подвійне стягнення за період з 01.07.2004 по 01.07.2007 рік.
Інформацію щодо зняття з реєстрації вищевказаних осіб та відповідний акт від 22.02.2002 року ОСОБА_1 надано до абонентського відділу позивача.         Однак, позивач лише позбавив пільг на оплату ЖКК (Жовтенко ОСОБА_7 отримувала пільги, як суддя, а ОСОБА_4 , як учасник бойових дій) та продовжував нараховувати плату на 6 осіб.
       Крім того, з доданого розрахунку не можливо встановити на підставі яких документів здійснено нарахування сум. Не зазначено тариф. Нарахування здійснено загалом за послуги опалення та гарячого водопостачання, що є окремими послугами. Отже, вказаний розрахунок не відповідає принципу належності, допустимості та достовірності доказу.
       Вказує, що у даному спорі позивач пропустив строк позовної давності, оскільки просить стягнути борг з 2000 року. Крім того, твердження представника позивача у позовній заяві про переривання позовної давності поданням 13.08.2015 року позовної заяви про стягнення боргу є необґрунтованим, оскільки ухвалою судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.09.2015 року відмовлено ПАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» в прийняті заяви про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів за спожиту теплову енергію.
       Отже, з урахуванням норм матеріального права та правової позиції Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року та висновків Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року позовна давність у цьому спорі не перервана та підлягає застосуванню.

У відзив на апеляційну скаргу, що надійшов від представника ПРАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаське ТЕЦ», зазначено що апеляційна скарга є не обґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення.
       Позивач зазначає, що стосується нарахування за послуги гарячого водопостачання із розрахунку 6 осіб, то факт вірності такого нарахування і зафіксовано рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.09.2007 року і доказів, що відповідач сповіщала будь-яким способом виконавця послуг про зміни складу сім`ї не було надано ані під час розгляду даної справи, а ні під час розгляду справи № 2-3052/07 року.
       Вказує, що дійсно рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.09.2007 року за період з 01.07.2004 року по 01.07.2007 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 солідарно стягнуто 4787,37 грн. за отримані послуги. Тому лише в частині стягнення вказаної суми покладаємося на розсуд суду.
       Крім того, застосування позовної давності на стадії апеляційного розгляду не можлива, оскільки за змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.
       Відтак заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання – письмового чи усного, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства, що відповідачем по факту не було зроблено.
       В зв`язку з вищевикладеним просить заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.11.2018 року залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

       Відповідач ОСОБА_1 з 09.03.1994 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується відомостями відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради (а.с. 19).
       З відповідачем укладений договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом акцепту публічної оферти відповідно до ст. 642 ЦК України.
       Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідач заборгувала за послуги з централізованого опалення та підігріву води в період з 01.06.2000 року по 01.01.2018 року – 94 339, 23 грн.
       Крім того, станом на 01.06.2000 року, як вбачається із Обороту нарахування і оплати по о/р НОМЕР_1 за ОСОБА_1 рахувався боргу 857,13 грн., який був списаний в липні 2006 року, тому загальний борг на 01.01.2004 року складає 2011,37 грн. (2791,86 грн. – 857,13 грн.).

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду

       Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1  підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

       Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
       Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       За ч. 2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач, посилався на ту обставину, що з відповідачкою укладений договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом акцепту публічної оферти відповідно до ст. 642 ЦК України і отримує послуги з централізованого опалення та підігріву води, проте всупереч вимогам законодавства не здійснює їх оплату, що спричинило накопиченню боргу.
       Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Згідно з частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
       Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
       Згідно з пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
       Такому праву відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом
       Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
       Відповідно до статті 67 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.
       У пункті 10 постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» визначено, що споживач зобов`язаний вносити щомісячну плату за надані послуги згідно встановлених тарифів.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
       Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 заборгувала за послуги з централізованого опалення та підігріву води в період з 01.06.2000 року по 01.01.2018 року в розмірі 94339,23 грн., інфляційна складова боргу у розмірі 51879,31 грн. та 3% річних у розмірі 11028,65 грн.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявила клопотання про застосування строків позовної давності.
       Відповідач вважає, що позивач, звернувшись до суду у березні 2018 році про стягнення боргу за період з 01.06 2000 року по 01.01.2018 року, пропустив строк позовної давності.
       Крім того, розгляд справи у суді першої інстанції відбувся без участі відповідача, з огляду на що вона не могла скористатись правом на подання заяви про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення.
       Відповідач вважає, що суд першої інстанції безпідставно не задовольнив її заяву про перегляд заочного рішення від 20 листопада 2018 року, а тому, її право на подання заяви про застосування позовної давності є порушеним.
       Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).
       У заяві від 22 листопада 2019 року про перегляд заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2018 року відповідачка вказувала, що позовна заява подана з пропуском позовної давності, а також, що вона не була присутня в судовому засіданні, внаслідок чого не змогла реалізувати право подати заяву про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України в редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду).
       Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України
       Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.
       Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
       Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
       Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
       Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.
       Відповідно до частин 1 та 3 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.
       Колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах ВП «Черкаська ТЕЦ» в межах трирічного строку позовної давності, а саме з 01 березня 2015 року по 01 січня 2018 року.
       Відповідно до розрахунку про стягнення заборгованості (а.с. 4-5) сума боргу за послуги з централізованого опалення в період з березня 2015 року по березень 2016 року становить 9738,69 грн., з березня 2016 року по березень 2017 року – 19122,77 грн., з березня 2017 по січень 2018 року – 22379,38 грн., а всього 51 240,84 грн.
       Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
       Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
       Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань,      незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц).
       Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
       Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
       Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений,  помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
       При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.
       Таким чином, Апеляційний суд здійснивши детальний перерахунок розміру інфляційних втрат встановив, що розмір за зобов`язанням ВП «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно» з оплати вартості послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання становить 35150,51 грн. 
       Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
       Отже, до стягнення з боржника, яка прострочила виконання грошового зобов`язання, крім сплати інфляційних витрат, повинна сплатити три відсотки річних за період з березня 2015 року по січень 2018 року у розмірі 4367,00 грн. 
       Виходячи з аналізу наведених норм закону, а також встановивши, що відповідач зобов`язання за договором про надання послуг з теплопостачання у належному їй житловому приміщенні виконувала неналежним чином, врахувавши те, що ОСОБА_1  не надано доказів на підтвердження її звернення до позивача із заявами про ненадання послуг або надання їх неналежної якості, зниження їх якості, зокрема відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних, взявши до уваги, що встановлені тарифи на опалення у житлових приміщеннях відповідач в установленому законом порядку не оскаржувала, доказів на підтвердження того, що вона відмовилася у встановленому законом порядку від надання позивачем послуг з теплопостачання, відповідач також не надала, апеляційний суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1  на користь ПАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаське ТЕЦ» в межах строку позовної давності заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01 березня 2015 року до 01 січня 2018 року у розмірі 51240,00 грн., 3 % річних у розмірі 4367,00 грн., інфляційних збитків у розмірі 35150,51 грн. 
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
       Згідно з установленою практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       У відповідності до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       При вирішенні спору, суд першої інстанції залишив поза увагою доводи відповідача, якими вона обґрунтовувала свої заперечення проти позову, (заява про перегляд заочного рішення), а також встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на січень 2018 року в розмірі 150767,28 грн.
       Тому, з урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що обґрунтування вимог апеляційної скарги є вмотивованим та доведеним і таким, що дає підстави для зміни судового рішення в частині стягнення заборгованості.
       Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
       Заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2018 року в частині стягнення заборгованості змінити зменшивши заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання з 92404,50 грн. на 51240,84 грн., інфляційну складову боргу з 48238,64 грн. на 35150,51 грн., та 3% річних у розмірі 10124,14 грн. зменшити на 4367,00 грн.
       Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в інтересах ВП «Черкаська ТЕЦ» на користь Держави судовий збір в розмірі 1525,40 грн.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного  судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України (з урахуванням змін внесених Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ). 
       
Повний текст постанови складено 12 червня 2020 року.

       Головуючий                                                В.Г. Бородійчук

       Судді                                                                Л.І. Василенко

                                                                       Л.В. Нерушак