Постанова
Іменем України 
 
25 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 352/2155/17
провадження № 61-47070св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,    
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Клузівська сільська рада,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Мелінишин Г. П., Пнівчук О. В., Томин О. О.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Клузівської сільської ради, у якому просив усунути йому перешкоди у володінні та користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу мережі каналізації і колектора. 
Свої вимоги обґрунтовував тим, що йому на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 28 грудня 1994 року, виданого Угринівською сільською радою, належить земельна ділянка площею 0,1156 га, що розташована на  АДРЕСА_1 . Будівельний паспорт на забудову вказаної ділянки затверджено рішенням Угринівської сільської ради від 02 березня 1993 року. 
Зазначав, що відповідно до генерального плану забудови земельної ділянки і розбивки будівель через  його земельну ділянку  проходить мережа каналізації, також на ній знаходиться колектор. Клузівською сільською радою  йому надано копію плану зовнішніх сантехнічних мереж, виготовленого КП «Івано-Франківськводоекотехпром» у 2006 році на замовлення невідомих жителів  АДРЕСА_1 .  
Вважає, що план зовнішніх сантехнічних мереж виготовлено безпідставно, без відведення земельної ділянки, відома та згоди власників приватизованих чи викуплених земельних ділянок, а  також без врахування матеріалів генерального плану села. Згідно цього плану КП «Івано-Франківськводоекотехпром» самовільно змінено проходження мережі каналізації, проведено її через усю земельну ділянку без його відома чи погодження, запроектовано два колектори з під`єднанням інших користувачів, чим унеможливлюється будь-яке будівництво на вказаній земельній ділянці та призводить до знецінення її вартості тощо.
Також, вважає, що Клузівська сільська рада, як власник земель загального користування на території села,  на порушення вимог законодавства самоусунулась від виконання функцій та повноважень щодо розпорядження і контролю за використанням цих земель, що завдало йому, як власнику спірної земельної ділянки, майнової та моральної шкоди. 
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив позов задовольнити.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2018 року у складі судді Гургули В. Б. позов                                  ОСОБА_1 задоволено.
 
Зобов'язано Клузівську сільську раду усунути ОСОБА_1 перешкоди у володінні та користуванні земельною ділянкою площею 0,1156 га, розташованої на АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу мережі каналізації та колектора, самовільно проведених через належну позивачу на праві приватної власності земельну ділянку.
Суд першої інстанції виходив із того, щопорушене право позивача підлягає захисту в обраний ним спосіб, а мережі каналізації та колектор, як самовільно встановлені на його земельній ділянці, слід демонтувати, зобов`язавши до цього Клузівську сільську раду.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2018 року заочне рішення Тисменицького районного суду від 11 квітня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Суд апеляційної інстанції виходив із того, що суд першої інстанції своїм рішенням, на порушення норм процесуального права, вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі. Зокрема, місцевий суд зобов`язав Клузівську сільську раду демонтувати каналізаційну мережу та колектор, якими користуються ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для здійснення водовідведення з належних їм будинків, що впливає на їх права та інтереси. Також суд першої інстанції не залучив до участі в справі КП «Івано-Франківськводоекотехпром» як можливого балансоутримувача спірного майна та як порушника прав позивача, про що останній вказував у своїй позовній заяві.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.    
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга ОСОБА_1 аргументована тим, що апеляційний суд у своєму рішенні не навів докази, які свідчать про порушення прав, обов`язків чи інтересів  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та КП «Івано-Франківськводоекотехпром».   
Відзив/заперечення на касаційну скаргу
ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , Клузівська сільська рада та КП «Івано-Франківськводоекотехпром» подали відзиви на касаційну скаргу                        ОСОБА_5 , у яких  просять залишити оскаржувану постанову апеляційного суду без змін як таку, що прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 17 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження в справі за позовом  ОСОБА_1 до Клузівської сільської ради про усунення перешкод у володінні та користуванні земельною ділянкою. 
Витребувано із  Тисменицького районного суду Івано-Франківської області  зазначену справу.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Апеляційний суд установив, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 28 грудня 1994 року  ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1156 га, розташованої на                       АДРЕСА_1 , призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель.  
На замовлення жителів вулиці Зеленої у с. Клузів Тисменицького району Івано-Франківської області КП «Івано-Франківськводоекотехпром»  здійснило будівництво мереж водовідведення, що проходить через земельну ділянку позивача, розробивши попередньо у 2006 році план зовнішніх сантехнічних мереж.   
У листі від 21 квітня 2017 року № 58 Клузівська сільська рада повідомила, що дозволу на прокладення каналізаційного проводу по земельній ділянці позивача не надавала, проектна документація нею не погоджувалась.
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також є власниками земельних ділянок та житлових будинків, розташованих на них, на АДРЕСА_1 .
За заявами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 КП «Івано-Франківськводоекотехпром» розробило проекти зовнішніх мереж водопроводу та каналізації з водопостачання та водовідведення до їхніх житлових будинків та в подальшому здійснило будівництво цих мереж із підключенням до загальної каналізації та існуючого колектора.
Підключення водовідведення до будинку ОСОБА_2 здійснювалось до мережі та колектора, які знаходились на земельній ділянці ОСОБА_1 , що є предметом даного спору.
Згідно з довідкою, поданою до суду апеляційної інстанції представником КП «Івано-Франківськводоекотехпром», каналізаційний колектор та мережа знаходяться на балансі підприємства.
26 червня 2009 року ОСОБА_2 , а 01 жовтня 2012 року  ОСОБА_3 уклали договори з КП «Івано-Франківськводоекотехпром» про надання послуг з водопостачання та водовідведення.
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та КП «Івано-Франківськводоекотехпром» не були залучені до участі у справі.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу II«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права    
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.  
За змістом частини першої статті 13 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно частиною першою статті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи. Фізичні і юридичні особи, за змістом частини другої статті 48 ЦПК України, можуть бути позивачем і відповідачем, тобто є сторонами.
У цивільному процесі сторонами у справі є особи, правовий спір яких вирішується в суді, які мають юридичну заінтересованість в результаті справи, мають комплекс процесуальних прав і обов`язків, необхідних для захисту прав, свобод та інтересів.
Відповідачем є особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнає чи оспорює його суб`єктивне право, свободи чи інтерес, який охороняється законом.
При цьому обов`язок визначати суб`єктний склад спору покладено на позивача.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 376 ЦПК Українипідставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 4 частини третьої статті 376 ЦПК).
Апеляційний суд установив, що Клузівська сільська рада дозвіл на прокладання каналізаційного проводу по земельній ділянці позивача не надавала, проектна документація нею не погоджувалась, також не була вона і замовником будівництва цих мереж.
Рішення суду першої інстанції про зобов`язання Клузівської сільської ради демонтувати каналізаційну мережу та колектор, якими користуються ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для здійснення водовідведення з належних їм житлових будинків, розташованих на АДРЕСА_1 безпосередньо впливає на їхні права та інтереси.  
Разом із цим, судом першої інстанції не вирішено питання про залучення до участі у справі  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 .  
Також апеляційний суд установив, що КП «Івано-Франківськводоекотехпром»  є  балансоутримувачем спірного майна, проте суд першої інстанції не досліджував належним чином це питання, не з`ясовував причетність  КП «Івано-Франківськводоекотехпром» до спірних правовідносин та не залучив його до участі у справі як можливого балансоутримувача спірного майна та як порушника прав позивача, про що останній вказував у своїй позовній заяві.
Установивши, що суд першої інстанції своїм рішенням вирішив питання про права та обов`язки  осіб, що не були залучені до участі у справі, суд апеляційної інстанції правильно скасував рішення суду першої інстанції на підставі пункту 4 частини 3 статті 376 ЦПК України та відмовив у задоволенні позову.
Висновок апеляційного суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц. 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_1  зводяться до оцінки доказів та незгоди заявника з висновком апеляційного суду, однак суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.  
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ,                      від 10 лютого 2010 року).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для  залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду - без змін. 
Керуючись статтями 389, 400,  401 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2018 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та  оскарженню не підлягає.    

Судді:                                                                                      В.  І.  Журавель

                                                                                                 Н. О. Антоненко

                                                                                                 М. М. Русинчук