УХВАЛА
 
27 квітня 2020 року
м. Київ
справа №635/7506/18
провадження № 61-6285ск20 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду: Калараша А. А., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 11 березня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТДВ «Страхове товариство «Домінанта», третя особа - Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 жовтня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Постановою Харківського апеляційного суду від 11 березня 2020 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 жовтня 2019 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ТДВ «СТ «Домінанта» матеріальну шкоду у розмірі 9200 грн та 460 грн моральної шкоди.
01 квітня 2020 року  ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 11 березня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувану постанову в частині відмови у задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 200 000 грн та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 200 000 грн моральної шкоди задовольнити.
Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху, виходячи з таких підстав.
 
Для касаційних скарг, поданих після 08 лютого 2020 року, законодавцем встановлений новий порядок подання та підстави звернення особи з касаційною скаргою до суду.
 
Право на касаційне оскарження та підстави касаційного оскарження судових рішень визначені положеннями статті 389 ЦПК України.
 
Цивільний процесуальний закон містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги, за умови дотримання яких касаційна скарга може бути прийнята судом до розгляду (стаття 392 ЦПК України).
 
Зокрема, відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
У даній справі скаржник оскаржує в касаційному порядку судові рішення, право на касаційне оскарження яких передбачене пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України.
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1)     якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2)     якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3)     якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4)     якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Даний перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.
 
Так скаржник зазначає, що постанова суду апеляційної інстанції не відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 25 березня 2019 року у справі №350/813/17, від 15 серпня 2019 року у справі №756/16649/13-ц, від 10 січня 2019 року у справі №350/1425/17, від 10 січня 2019 року у справі №500/2095/15-ц, від 05 грудня 2018 року у справі №757/59802/16-ц, від 31 січня 2019 року у справі №204/6539/16-ц, від 01 лютого 2018 року у справі №203/1019/16-ц, від 04 вересня 2019 року у справі №442/1401/15-ц, від 26 вересня 2019 року у справі №687/457/16-ц в частині цивільно-правової відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки. А щодо застосування статті 23 ЦК України стосовно стягнення моральної шкоди - відсутні правові висновки Верховного Суду.
 
Проте, такі посилання не приймаються судом до уваги, оскільки зазначаючи постанови Верховного Суду, правові висновки в яких на думку скаржника не були взяті до уваги судом апеляційної інстанції під час ухвалення судового рішення, скаржнику необхідно зазначати відповідне мотивування, в чому саме полягає невідповідність застосування норми права судом апеляційної інстанції правовому висновку Верховного Суду, висловленому у подібній справі. Натомість, такого обґрунтування касаційна скарга не містить.
 
До того ж, доводи скаржника обмежуються посиланнями на постанови Верховного Суду, позицію щодо результату розгляду справи, який на думку позивача є правильним, та на загальну статтю Цивільного кодексу, яка передбачає стягнення моральної шкоди в цілому, та зводяться фактично до формальної незгоди з оскаржуваним судовим рішенням, що не є безумовною підставою для відкриття касаційного провадження у справі.
 
Крім того, в касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції лише в частині щодо вирішення позовних вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача ОСОБА_2 у розмірі 200 000 грн. в іншій частині рішення суду не оскаржується. Проте, скаржником зазначалися постанови Верховного Суду у справах, в яких вирішувалося питання щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди в цілому, що дає підстави для подвійного тлумачення змісту касаційної скарги.
 
Таким чином, касаційна скарга не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оскільки неоформлена відповідно до вимог, встановлених процесуальним законодавством для касаційної скарги.
 
Беручи до уваги те, що особа звертається до суду особисто, без допомоги адвоката, суд касаційної інстанції роз`яснює, що скаржнику для усунення даного недоліку, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, необхідно надати до суду уточнену касаційну скаргу, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити підставу (и) касаційного оскарження судового рішення у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та відповідне мотивування такого оскарження у тій частині, в якій ОСОБА_1 не погоджується з оскаржуваним судовим рішенням. Тобто, заявнику слід чітко зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) для подачі даної касаційної скарги та відповідне мотивування (посилання на норму закону, правові висновки Верховного Суду, висловлені в подібних правовідносинах тощо) саме в тій частині, в якій судове рішення ним оскаржується.
 
В свою чергу суд касаційної інстанції роз`яснює скаржнику положення статті 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, та положення статті 400 ЦПК України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
За правилами частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
 
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що зазначення скаржником підстав для касаційного оскарження та їх належного обґрунтування є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для подальшого розгляду касаційної скарги.
 
За таких підстав касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду.
 
За правилами частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд
 
УХВАЛИВ :
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 11 березня 2020 рокузалишити без руху.
 
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.
 
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                              А. А. Калараш