Справа № 441/246/20                                        Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І. 
Провадження № 22-ц/811/747/20                                Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А. 
Категорія:116

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача: Левика Я.А.,
суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Правосудька Олександра Миколайовича в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Городоцького районного суду Львівської області в складі судді Яворської Н.А. від 21 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Правосудько О.М. до Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання незаконним розрахунок заборгованості за аліментами, інше, -

в с т а н о в и л а : 

       ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 21 лютого 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Правосудько О.М. до Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання незаконним розрахунок заборгованості за аліментами та інше - повернуто позивачці з доданими до неї матеріалами.
Вказану ухвалу оскаржив Правосудько О.М. в інтересах ОСОБА_2 .
       В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу та ухвалити нову ухвалу, якою відкрити провадження за позовною заявою ОСОБА_2 . Вважає, що судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що 19 лютого 2020 року ним була подана заява про усунення недоліків, у якій спростовуються надумані суддею мотиви, з яких було залишено без руху позовну заяву, а саме у заяві вказано, що ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів у порядку контролю за виконанням рішення та така викладена у формі позовної заяви. Крім цього, у заяві представник позивача просив звільнити позивачку від сплати судового збору та наводив для цього підстави. Також, вказує на те, що до позовної заяви надав усі наявні у нього докази, а щодо інших доказів то представник позивача звернувся до суду з клопотанням про витребування ряду доказів.
Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.ч. 4,5 ст. 177, ч.3 ст. 185 ЦПК України та повертаючи позовну заяву, виходив з того, що ухвалою судді Городоцького районного суду Львівської області від 12.02.2020 ОСОБА_2. було надано десятиденний строк, з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків позову. Отже, позивачка була у встановленому законом порядку повідомлена про залишення позовної заяви без руху та мала можливість виконати ухвалу суду, привести позовну заяву у відповідність до вимог ст. 177 ЦПК України. Однак, станом на 21.02.2020 вказана ухвала судді не виконана, зазначені недоліки позовної заяви не усунуті, така не відповідає ч.ч.4,5 ст.177 ЦПК України. Зважаючи на те, що позивачкою не виконано ухвалу судді від 12.02.2020 у встановлений строк та не усунуто недоліків позову, позовну заяву суд вважав неподаною та повернув.
Колегія суддів вважає, що такі висновки обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають.
Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у якому судом касаційної інстанції розтлумачено схожі правовідносини, - «позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. У зв`язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину. Якщо заява не відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК або не сплачено судовий збір чи не оплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, суддя відповідно до вимог статті 121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, в тому числі й розмір несплачених судових витрат, і надає строк для усунення недоліків, тривалість якого визначається в кожному конкретному випадку з урахуванням характеру недоліків, реальної можливості отримання копії ухвали, яка повинна бути надіслана заявнику негайно, та їх виправлення. Якщо порушення правил статей 119, 120 ЦПК виявлені при розгляді справи, вони усуваються в ході судового розгляду або настають наслідки, передбачені пунктом 8 частини першої статті 207 ЦПК. Подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику. У разі пред`явлення позовної заяви особами, які діють на захист прав, свобод та інтересів іншої особи (частина перша статті 45 ЦПК), у заяві повинні бути зазначені підстави для такого звернення, а їх не зазначення тягне наслідки, передбачені частинами першою і другою статті 121 ЦПК».
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За змістом п. 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.
Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).
Надмірний формалізм під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суперечить принципу верховенства права, завданням цивільного судочинства та порушує, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, право на доступ до суду.
Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).
Так згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).
Як вбачається з матеріалів справи, 07 лютого 2020 року Правосудько О.М. в інтересах ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, у якому просив: визнати розрахунок заборгованості за аліментами від 15 квітня 2019 року Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, відповідача, під час виконання виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-816 від 08.11.2006 року, виданого Городоцьким районним судом, про стягнення аліментів в розмірі ј частини заробітку щомісячно з ОСОБА_3 , по здійсненню розрахунку заборгованості за аліментами, згідно якого саном на 15.04.2019 року нараховано аліментів 209556,30грн., з них сплачено 40512,43 грн. заборгованість боржника становить 169043,87 грн. та зобов`язати відповідача Городоцький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області задовольнити вимогу ОСОБА_2 позивача, усунути порушення, або іншим шляхом поновити порушені права, свободи позивача.
Ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 12 лютого 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Правосудько О.М. до Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання незаконним розрахунок заборгованості за аліментами та інше - залишено без руху.
У вказаній ухвалі суд зазначає, що позовна заява  ОСОБА_2  не відповідає вимогам встановленим ст.ст. 175, 177 ЦПК України та підлягає залишенню без руху. 
В ухвалі вказано, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору. Крім того, резолютивна частина позову чітко не викладена: не визначено конкретних вимог, які мав би вчинити відповідач, що має суттєве значення для вирішення спору. З прохальної частини позову вбачається, що оскаржуються дії чи бездіяльність державного виконавця, отже випливає скарга, в якій є суб?єкт оскарження. Також, позивачці ОСОБА_2 необхідно оплатити судовий збір, згідно із ставкою встановленою Законом України «Про судовий збір», а також конкретизувати позовні вимоги і надати документи в копіях кількості сторін. В вказаній ухвалі вказано, що позивачеві надається десять днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків.
Як, також, вбачається із матеріалів справи, на виконання вимог вказаної ухвали від 12 лютого 2020 року, Правосудьком О.М. в інтересах ОСОБА_2 18.02.2020р. подано заяву про усунення недоліків (а.с. 45-49), у якій представник позивачки детально аналізує ухвалу суду про залишення позовної заяви без руху вказуючи за пунктами свої відповіді на кожен аргумент суду щодо недоліків позовної заяви. 
Зокрема, вказує, що дана позовна заява є скаргою, а ОСОБА_2 є стягувачем у виконавчому провадженні у даній справі. Вважає, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка (заявниця) звільнена від сплати судового збору. Зазначає, що у позовній заяві ОСОБА_2 через свого представника звернулася з клопотанням про звільнення від сплати судового збору, однак це клопотання під час постановлення ухвали від 12 лютого 2020 року залишилося судом нерозглянутим. 
Також, у вказаній заяві представник позивача повторно просить звільнити позивачку від сплати судового збору. 
Крім цього, у заяві на виконання вимог ухвали від 12 лютого 2020 року, Правосудько О.М. в інтересах ОСОБА_2 зазначає, що всі наявні докази позивач додав та більше ніяких доказів додати до позовної заяви не може, натомість ним заявлено клопотання про витребування ряду доказів, тощо.
Детально дослідивши позовну заяву (а.с. 1-15), ухвалу про залишення без руху від 12.02.2020 року (а.с. 35), заяву про усунення недоліків (а.с. 45-50) та інші матеріали справи, колегія суддів вважає, що підстав для постановлення оскаржуваної ухвали у судді суду першої інстанції не було.
Так, у відповідності до вказаних вище норм закону та їх роз`яснень суду в ухвалі про залишення позовної заяви без руху слід зазначати конкретні підстави для залишня позовної заяви без руху, тобто конкретні недоліки позовної заяви, а також конкретний спосіб їх усунення.
Однак, як вбачається із ухвали першої інстанції про залишення позовної заяви без руху судом не конкретизовано у чому саме полягає невідповідність позовної заяви ст.ст. 175, 177 ЦПК України.
Так, зокрема, зважаючи на виклад позовних вимог: «Визнати розрахунок заборгованості за аліментами від 15 квітня 2019 року Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, відповідача, під час виконання виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-816 від 08.11.2006 року, виданого Городоцьким районним судом, про стягнення аліментів в розмірі ј частини заробітку щомісячно з ОСОБА_3 , по здійсненню розрахунку заборгованості за аліментами, згідно якого саном на 15.04.2019 року нараховано аліментів 209556,30грн., з них сплачено 40512,43 грн. заборгованість боржника становить 169043,87 грн. та зобов`язати відповідача Городоцький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області задовольнити вимогу ОСОБА_2 позивача, усунути порушення, або іншим шляхом поновити порушені права, свободи позивача», - судом не конкретизовано в чому саме полягає «не конкретизація вимог позивачем, «які мав би вчинити відповідач» і в подальшому судом констатовано про те, що позовна заява є по суті скаргою, в якій є суб`єкт оскарження. Однак остання думка суду не завершена.
Після цього судом вказано про ставку судового збору відповідно до закону без зазначення конкретної суми в гривнях, яку необхідно сплатити позивачу (заявнику, у випадку подання скарги).
Тоді суд здійснює висновок про необхідність ОСОБА_2 сплатити судовий збір, конкретизувати позовні вимоги, а також надати певні документи (не конкретизовано які) в копіях кількості сторін.
Враховуючи вказане слід вважати, що ухвала суду не була конкретизована, у такій не вказано чітко про те, які саме недоліки допустила особа при зверненні до суду та як конкретно їх слід виправити. 
Зважаючи на не до кінця деталізовану ухвалу про залишення позовної заяви без руху слід вважати, що усунення недоліків, про які у такій йдеться є ускладненим та допускає можливості різного тлумачення.
Тому при вирішенні питання про відкриття чи повернення позовної заяви суду слід було б зважити на ці обставини.
Що стосується постановлення вже оскаржуваної ухвали, то вирішуючи питання про повернення позовної заяви, суд першої інстанції жодним чином не зважив та не проаналізував заяви представника позивача про усунення недоліків позовної заяви та додані до неї документи, хоч такими діями позивач фактично вважав усунутими недоліки, про які у певній, не чіткій формі було вказано у позовній заяві.
Так, зокрема, у заяві на виконання вимог ухвали без руху, представник позивача повторно подав клопотання про звільнення від сплати судового збору та у заяві вказав, що до позовної заяви ним подані усі наявні у нього докази та заявлено ряд клопотань про витребування інших доказів.
Відповідно ж до змісту ст. 43 ЦПК України, учасники справи мають право подавати клопотання.
Згідно з ч. 2 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 127 ЦПК України якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.
Як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали та матеріалів справи, судом не вирішено та не враховано жодне із клопотань представника позивача (заявника), зокрема, про звільнення від сплати судового збору в порушення вказаних вимог закону та позивачку про вирішення такого не повідомлено.
На, думку колегії суддів, таке клопотання судом повинно було бути вирішеним в той чи інший спосіб з врахуванням вимог закону та наявних у матеріалах справи даних, що стосується вирішення такого, а також про вирішення такого повинна була бути повідомлена позивачка, яка слід вважати добросовісно розраховувала на вирішення її клопотання. 
До вирішення такого клопотання та повідомлення про таке вирішення позивачку з наданням їй можливості спрогнозувати дії суду та свої дії у випадку незадоволення такого, суд не вправі був вирішувати питання про повернення позовної заяви, оскільки це слід вважати передчасним.
Крім цього, як вказано вище, суд не проаналізував в повному обсязі заяви на усунення недоліків та не вказав, які саме недоліки вказані в ухвалі про залишення без руху не усунуто та, знову ж, які можливі способи їх усунення, на противагу доводам заяви у якій представник вказує на певну неможливість виконання ухвали суду про залишення без руху у тій формі, у якій вона виконана.
Тому, в оскаржуваній ухвалі не вказано, в якій саме частині (чи повністю), зважаючи на подану заяву, позивачем не виконано вимог ухвали від 12.02.2020 року про залишення позовної заяви без руху; які саме недоліки не усунуто; що унеможливлює вирішення питання про відкриття провадження у справі та стало підставою для повернення позовної заяви.
На підставі наведеного, у суду першої інстанції не було підстав для повернення позовної заяви з підстав не виконання вимог ухвали про залишення без руху, а тому оскаржуваної ухвалу, як таку, що постановлена без дотримання вимог закону та всупереч обставинам, що мають значення слід скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі, що повинно бути здійснено з чітким дотриманням, зокрема, і згаданих вимог процесуального закону та зауваг, про які йшлося.
Відповідно до вказаного слід задовольнити апеляційну скаргу частково, визнавши її доводи частково обґрунтованими.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Правосудька Олександра Миколайовича в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.
       Ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 21 лютого 2020 року - скасувати.
Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до суду Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23.04.2020р. 

Головуючий:                                                                        Я.А. Левик

Судді :                                                        Л.Б. Струс

                                                                       М.М. Шандра