КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  

    Апеляційне провадження                                                       Доповідач - Кулікова С.В.
   №  22-ц/824/6766/2020

                                                  П О С Т А Н О В А
 
                                 І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                                                Справа № 753/410/19
  
13 травня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді   - Кулікової С.В.
суддів                        - Желепи О.В.
                                   - Олійника В.І.
при секретарі            - Осінчук Н.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 травня 2019 року, про забезпечення позову, постановленої під головуванням судді Колесник О.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна про поділ спільного майна подружжя,-
 
в с т а н о в и в:
 
У січні 2019 року позивач ОСОБА_2 звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, в якому просила:
- визнати грошові кошти у розмірі 2 253 548,50 грн., що еквівалентно 83 890 доларам США, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
- здійснити поділ спільного майна шляхом визнання за ОСОБА_2 права особистої приватної власності на Ѕ від 2 253 548,50 грн., що еквівалентно 83 890 доларам США та становить 1 126 742,25 грн., що еквівалентно 41 945 доларам США;
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в рахунок частки ОСОБА_2 у спільному сумісному майні у сумі 1 126 742,25 грн., що еквівалентно 41 945 доларам США.
10 травня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, на обгрунтування якої зазначила, що відповідач з метою уникнення стягнення грошових коштів на користь позивача, може здійснити відчуження майна, яким володіє на праві приватної власності, а тому невжиття заходів забезпечення позову утруднить виконання судового рішення.
Враховуючи зазначене, ОСОБА_2 просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_1 , а сааме на житловий будинок, загальною площею 125,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 і земельну ділянку, площею 0,0374 га, за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 21 травня 2019 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт на житловий будинок, загальною площею 125,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 92785363222), який на праві приватної власності належить ОСОБА_1 ; земельну ділянку, площею 0,0374 га, за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер 3222481601:01:052:5218 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 927877032224), яка на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Незвінський Дмитро Ярославович подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 травня 2019 року скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити. Також просив вирішити питання про розподіл судових витрат.
Апеляційну скаргу обгрунтовував тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, тому є незаконною та необгрунтованою. Зазначав, що постановляючи ухвалу про забезпечення позову суд першої інстанції не встановив дійсних обставин справи та предмету позову в ній, оскільки майно на яке накладено арешт не є предметом данного спору.
Вказував на те, що судом застосовано заходи забезпечення позову щодо об`єктів нерухомості, вартість яких значно перевищують ціну позову, а тому такі заходи забезпечення несуть надмірне та безпідставне навантаження на добросовісного (законного) власника майна.
Також зазначав, що оскаржувана ухвала жодним чином не мотивована, чому такий вид забезпечення є співмірним з передметом позову та яким чином буде сприяти ефективному захисту порушених чи не визнаних прав та інтересів позивача у справі.
03 вересня 2019 року від представника позивача адвоката Каращенко Юлії Валеріївни надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 травня 2019 року без змін, посилаючись на те, що скарга є необгрунтованою, а ухвалу суду вважає законною, обгрунтованою та такою, що не підлягає скасуванню. Зазначала, що у звязку з тривалим розглядом справи, вважає, що упозивача є обгрунтовані підстави припустити, що відповідач, з метою уникнення стягнення грошових коштів на користь позивача, може здійснити відчуження майна, яким володіє на праві приватної власності, а тому невжиття заходів забезпечення позову не тільки ускладнить виконання судового рішення, а й може взагалі унеможливити таке виконання. Вартість майна, на яке оскаржуваною ухвалою накладено арешт, відповідно до даних відкритих джерел не перевущує ціну позову. Натомість, жодних доказів зворотного скаржником надано не було. А відтак, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.
Постановою Київського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 травня 2019 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 03 березня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоовлено частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Також заявив клопотання про долучення до матеріалів справи копії постанови Київського апеляційного суду від 22 травня 2019 року та письмових пояснень, які судом апеляційної інстанції задоволені.
Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечував, та просив залишити її без задоволення. Також заявив клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме: викопіювання із веб-порталу https://www.olx.ua/uk/  щодо вартості житлових будинків, яке судом апеляційної інстанції задоволено.
Третя особа приватний нотаріус Морозова Світлана Володимирівна  в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомила, її неявка у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, тому колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи у відсутність третьої особи.
Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).
Згідно з роз`ясненнями викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді  заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.  
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 звернулася до позовом до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна про поділ спільного майна подружжя, в якому просила визнати грошові кошти у розмірі 2 253 548,50 грн., що еквівалентно 83 890 доларам США, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; здійснити поділ спільного майна шляхом визнання за ОСОБА_2 права особистої приватної власності на Ѕ від 2 253 548,50 грн., що еквівалентно 83 890 доларам США та становить 1 126 742,25 грн., що еквівалентно 41 945 доларам США; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в рахунок частки ОСОБА_2 у спільному сумісному майні у сумі 1 126 742,25 грн., що еквівалентно 41 945 доларам США.
А отже, враховуючи суму заявлених позовних вимог - 1 126 742,25 грн., яка є значною, відсутність у відповідача іншого рухомого чи нерухомого майна, на яке може бути накладено арешт, обмеження прав відповідача щодо відчуження нерухомого майна, як власника, до вирішення справи по суті слід визнати обґрунтованим.
Доводи апеляційної скарги про те, що постановляючи ухвалу про забезпечення позову суд першої інстанції не встановив дійсних обставин справи та предмету позову в ній, оскільки майно на яке накладено арешт не є предметом даного спору, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом встановлено, що спір є майновим, ціна позову складає 1 126 742,25 грн., а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача, так як їх невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом застосовано заходи забезпечення позову щодо об`єктів нерухомості, вартість яких значно перевищують ціну позову, колегія суддів відхиляє, враховуючи наступне.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що ціна позову становить 1 126 742,25 грн.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_1 є власником: житлового будинку загальною площею 125,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; та земельної ділянки площею 0,0374 га за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер 3222481601:01:052:5218.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції відповідачем зазначено, що іншого майна у нього немає.
Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України  передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Зазначаючи в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції, дійшов до помилкового висновку про співмірність заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, відповідач, при цьому, не надав доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги про їх не співмірність та належних  доказів на підтвердження  вартості нерухомого майна.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати заявник, позовним вимогам, оскільки апелянтом не спростовано такий висновок суду першої інстанції.
При цьому, наданий висновок про вартість майна (а.с. 96), суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки він підписаний директором ТОВ «Київська оціночна компанія» - С.Г. Хріпко, та оцінювачем С.Г. Хріпко , тоді як згідно довідки про внесення інформації зі звіту про оцінку до єдиної бази даних звітів про оцінку звіт про оцінку склала ОСОБА_5 (а.с. 97).
З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на майно зазначене позивачем.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів  вважає, що  ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 21 травня 2019 року постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Незвінського Дмитра Ярославовича.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Незвінського Дмитра Ярославовича залишити без задоволення.
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 травня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку  до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину постанови, зазначений строк обчислюється  з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складено 18 травня 2020 року.

 
 
Головуючий:                                      Судді: