ПОСТАНОВА
Іменем України

16 квітня 2020 року 
м. Київ
справа №П/811/1167/16
касаційне провадження №К/9901/32808/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Новоукраїнської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.12.2016 (суддя Притула К.М.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2017 (головуючий суддя - Головко О.В.; судді: Суховаров А.В., Ясенова Т.І.) у справі № П/811/1167/16 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Новоукраїнської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду з позовом до Новоукраїнської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.08.2016 № 0000071302.
Кіровоградський окружний адміністративний суд постановою від 01.12.2016 адміністративний позов задовольнив у повному обсязі
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 04.04.2017 залишив постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.12.2016 без змін.
Новоукраїнська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Кіровоградській області звернулась до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.12.2016, ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2017 та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні адміністративного позову. 
В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: частини тридцять п`ятої статті 15, статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), статей 2, 17, 50 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в попередніх судових інстанціях). 
Зокрема, зазначає, що факт зберігання позивачем десяти пляшок вина «Кагор», ємністю 0,7 л., у магазині (місці здійснення реалізації товарів) під час проведення контрольного заходу підтверджується актом перевірки від 04.08.2016                                  № 8/1302/ 2270014004 , який є носієм доказової інформації.
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що Новоукраїнською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Кіровоградській області проведено фактичну перевірку магазину (місця здійснення реалізації товарів), що належить позивачу, з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, за результатами якої складено акт від 04.08.2016 № 8/1302/ 2270014004 .
Перевіркою встановлено порушення Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вимог частини тридцять п`ятої статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) внаслідок зберігання алкогольних напоїв у місці зберігання, не внесеному до Єдиного державного реєстру місць зберігання, а саме - вина «Кагор», ємністю 0,7 л., у кількості десять пляшок. 
На підставі зазначеного акта перевірки органом доходів і зборів прийнято податкове повідомлення-рішення від 26.08.2016 № 0000071302, згідно з яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 17000,00 грн.
Визнаючи протиправним та скасовуючи названий акт індивідуальної дії, судові інстанції дійшли висновку про те, що обов`язок реєстрації місця зберігання алкогольної продукції може бути покладений виключно на суб`єктів підприємницької діяльності, які зареєстровані в установленому порядку як особи, що здійснюють реалізацію алкогольної продукції відповідно до виданої ліцензії.
Відтак, оскільки Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не зареєстрована в установленому порядку як суб`єкт господарювання, який здійснює роздрібну торгівлю алкогольними напоями, відповідна ліцензія на провадження такої діяльності у неї відсутня, застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій згідно з оскаржуваним актом індивідуальної дії є безпідставним. 
Відповідно до частини тридцять п`ятої статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб`єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.
Абзацом 11 частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 17000 гривень.
Згідно з пунктом 1.1 розділу 1 Порядку ведення Єдиного державного реєстру місць зберігання, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 28.05.2002 № 251, Єдиний державний реєстр місць зберігання - це перелік місць, що використовуються для зберігання спирту, та приміщень, що використовуються для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, який містить відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.
Відповідно до пункту 2.1 розділу 2 зазначеного Порядку до Єдиного реєстру вносяться, зокрема, місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів.
Метою правового регулювання відносин із зберігання алкогольних напоїв є забезпечення контролю за їх виробництвом і обігом. Нарівні з місцями виробництва, оптової та роздрібної торгівлі алкогольних напоїв законодавець запровадив реєстрацію їх місця зберігання в Єдиному державному реєстрі для забезпечення повного контролю за процесом виробництва і реалізації підакцизної продукції. При цьому здійснення такої реєстрації не пов`язується з наявністю в суб`єкта господарювання відповідної ліцензії на провадження діяльності з реалізації алкогольних напоїв, як помилково зазначили суди в оскаржуваних судових рішеннях.
Наведені у статті 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначення місця торгівлі як місця реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів та пива - без обмеження площі, для алкогольних напоїв, крім пива, - торговельною площею не менше 20 кв. метрів, обладнане реєстраторами розрахункових операцій (незалежно від їх кількості) або де є книги обліку розрахункових операцій (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів, та місця зберігання як місця, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання, не дають підстави для висновку про взаємовиключність цих місць. 
Тобто за певних обставин місце зберігання та місце реалізації можуть знаходитись за однією адресою і тоді суб`єкт господарювання відповідно до  частини тридцять восьмої статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) звільняється від обов`язку вносити до Єдиного реєстру таке місце зберігання алкогольних напоїв.
Утім, у справі, яка розглядається, судами встановлено, що позивачем не здійснювалась реалізація алкогольних напоїв, а тому з огляду на їх виявлення посадовими особами Новоукраїнської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області в господарській одиниці - магазині (місці здійснення реалізації товарів), що належить Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 , доводи відповідача про наявність у її діях ознак складу правопорушення для притягнення до відповідальності у вигляді штрафу за порушення порядку зберігання алкогольних напоїв згідно з абзацом 11 частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) є цілком обґрунтованими.
Відповідно до частин першої, третьої статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права; неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Отже, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували (тлумачили) норми матеріального права щодо розглядуваних правовідносин, постановлені у справі рішення підлягають скасуванню, з прийняттям нового - про відмову в позові.
Керуючись частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15.01.2020 № 460-IX, статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Новоукраїнської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області задовольнити.
Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.12.2016 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2017 у справі № П/811/1167/16 скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду:                                                                            Т.М. Шипуліна

                                                                                                    Л.І. Бившева
                                                                                                    
                                                                                                                В.В. Хохуляк