Постанова
Іменем України
 
15 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 711/484/19
провадження № 61-10462св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:
головуючого - Сердюка В. В. (суддя-доповідач),
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
представник позивача -  ОСОБА_2 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Азот»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси, у складі судді Кондрацької Н. М., від 21 лютого 2019 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області, у складі колегії суддів: Гончар Н. І., Новікова О. М., Пономаренка В. В., від 07 травня 2019 року,
В С Т А Н О В И В :
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Азот» (далі - ПАТ «Азот») про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку.
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що на підставі наказу           № 850-вк від 12 грудня 2017 року його було звільнено за угодою сторін із ПАТ «Азот». На час його звільнення роботодавець мав перед ним заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 30 679, 34 грн, яка виникла у зв`язку з невиплатою заробітної плати за попередні періоди. Причиною порушення строків розрахунку по заробітній платі із заявником була повна зупинка виробництва. 
Станом на день звернення до суду заборгованість по заробітній платі складає 256, 73 грн. 
Зарахування коштів (заробітна плата за березень, квітень та травень                2017 року) відбулось через фізичних осіб готівковими коштами, у зв`язку з чим банківською установою утримано з позивача за розрахунково-касове обслуговування комісію у розмірі 1 % від суми операції, що підтверджується випискою з банку за операціями від 06, 09 та 13 лютого 2018 року.
Положеннями частини п`ятої статті 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що за особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків на вказаний ним рахунок з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. 
Таким чином, імперативною нормою при безготівковому перерахуванні коштів закріплено обов`язок роботодавця сплатити повну вартість розрахунково-касового обслуговування відповідного банку, натомість          ПАТ «Азот», виплачуючи заробітну плату із значним запізненням, порушив приписи вказаної норми.
З вини роботодавця заявнику не виплачено заробітну плату у повному обсязі, що відповідно до положень статті 117 КЗпП України є підставою для нарахування середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. 
Згідно з довідкою ПАТ «Азот» № 973 від 21 грудня 2018 року середньоденний заробіток заявника становить 649, 15 грн.
Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив суд стягнути із ПАТ «Азот» на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 256, 73 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку по дату постановлення рішення, який на момент звернення з позовом становить 177 867, 10 грн, та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі             2 000, 00 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 лютого          2019 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 536, 80 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заборгованість відповідача перед позивачем із виплати заробітної плати відсутня, а тому підстав для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку немає. При укладенні договору на обслуговування платіжної картки позивач добровільно погодився на запропоновані банком супутні послуги. Банківська комісія була списана з його рахунку згідно з тарифами банку, з якими позивач був ознайомлений при укладанні договору з банком.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 07 травня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що суд правильно визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору.  
Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 .
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У травні 2019 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , подано касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 лютого 2019 року           та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 07 травня 2019 року   і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що місцевий суд не надав належної юридичної оцінки всім доказам, зібраним у справі, неправильно застосував положення статей 116, 117 КЗпП України. Крім того, місцевий                        суд неправомірно стягнув із заявника судовий збір, оскільки він є         особою з інвалідністю ІІ групи.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
30 травня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою. Зупинено виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 лютого         2019 року до закінчення його перегляду у касаційному порядку.
08 липня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
Доводи відзиву на касаційну скаргу 
ПАТ «Азот» у відзиві на касаційну скаргу вказує на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, просить касаційну скаргу залишити без задоволення.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 з 31 серпня 1993 року по 12 грудня 2017 року працював на ПАТ «Азот» (остання займана посада - старший майстер з ремонту приладів і апаратури служби КВПіА цеху А-3) (а.с. 8).
Наказом № 850-вк від 12 грудня 2017 року позивача звільнено за угодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України.
Звертаючись із позовом,  ОСОБА_1  зазначав, що ПАТ «Азот» не виплатило йому заробітну плату у розмірі 256, 73 грн. Зарахування коштів (заробітна плата за березень, квітень та травень 2017 року) відбулося через фізичних осіб готівковими коштами, у зв`язку з чим банківською установою утримано з ОСОБА_1 за розрахунково-касове обслуговування комісію у розмірі 1 % від суми операції.
Згідно з довідкою ПАТ «Азот» № 188 від 06 лютого 2019 року станом на            13 лютого 2018 року заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 відсутня (а.с. 13).
Відповідно до наданої копії квитанції № 3557612 від 05 лютого 2018 року ПАТ «Азот» через ОСОБА_3 на рахунок ОСОБА_1 перераховано         7 089, 88 грн заробітної плати за березень 2017 року та сплачено комісію банку у розмірі 70, 90 грн (а.с. 42-43). 
Згідно з копією квитанції № 3557626 від 05 лютого 2018 року ПАТ «Азот» через ОСОБА_3 на рахунок ОСОБА_1 перераховано 6 500, 00 грн заробітної плати за квітень 2017 року та сплачено комісію банку у розмірі 65, 00 грн (квитанція № 6700354 від 05 лютого 2018 року) (а.с. 44-45). 
За квитанцією № 3564997 від 08 лютого 2018 року ПАТ «Азот» через ОСОБА_4 на рахунок ОСОБА_1 перераховано 7 810, 00 грн заробітної плати за травень 2017 року та сплачено комісію банку у розмірі 78, 10 грн (квитанція № 7556828 від 08 лютого 2018 року) (а.с. 46-47). 
Відповідно до копії квитанції № 3571264 від 12 лютого 2018 року ПАТ «Азот» через ОСОБА_4 на рахунок ОСОБА_1 перераховано 4 273, 21 грн заробітної плати за червень 2017 року та сплачено комісію банку у розмірі 42, 73 грн за проведення розрахунково-касової операції (квитанція                          № 8209908 від 12 лютого 2018 року)(а.с. 48-49).
Встановлено, що між ОСОБА_1 та АТ «Сбербанк Росії» було укладено договір з обслуговування карткового рахунку № НОМЕР_1 .                При укладенні договору на обслуговування платіжної картки позивач погодився на запропоновані банком супутні послуги.
16 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернувся до голови правління          ПАТ «Азот» Склярова В. Л. із заявою про здійснення перерахувань його заробітної плати з лютого 2015 року саме на картковий рахунок                                № НОМЕР_1 , відкритий у АТ «Сбербанк Росії» (а.с. 41).
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
За змістом пункту 1 статті 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін.
Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок.
Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Положення цієї статті КЗпП України кореспондують частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці».
Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця по виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні (проведення з ним остаточного розрахунку).
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Відповідно до положень частини четвертої статті 24 Закону України «Про оплату праці» виплата заробітної плати працівникам здійснюється за місцем роботи. 
За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця (частина п`ята статті 24 Закону України «Про оплату праці»).
Частиною першою статті 25 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заборонено будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.
Рахунок та банківську установу вказує працівник, а не роботодавець, оскільки саме працівник є власником рахунку у банківській установі.
Під час розгляду справи судами встановлено, що на час звернення позивача до суду та до завершення розгляду даної справи відповідач провів із позивачем розрахунок по заробітній платі. Фактично позивач просить стягнути 256,73 грн, що є платою банку за розрахунково-касове обслуговування його як клієнта у розмірі 1 % від суми операції.
Врахувавши відсутність заборгованості з виплати заробітної плати та взявши до уваги те, що при укладенні договору на обслуговування платіжної картки позивач добровільно погодився на запропоновані банком супутні послуги, банківська комісія за проведення розрахунково-касової операції була списана з рахунку позивача згідно з тарифами банку, з якими позивач був ознайомлений при укладанні ним договору на обслуговування карткового рахунку з АТ «Сбербанк Росії», місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог заявника.
Доводи заявника, наведені у касаційній скарзі, висновки місцевого суду не спростовують.
Разом із тим, вказуючи, що з відповідача необхідно стягнути на користь держави 768, 40 грн судового збору за подання позовної заяви, місцевий суд не врахував, що заявник є особою з інвалідністю ІІ групи.
Пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, оскільки відповідно до закону позивач звільнений від оплати судових витрат, то судовий збір за подання позовної заяви у даній справі слід компенсувати за рахунок держави.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Частиною першою статті 412 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи те, що під час розгляду справи суди попередніх інстанцій повно встановили обставини справи, однак місцевий суд неправильно застосував вищенаведені норми права, рішення суду першої інстанції підлягає зміні у частині вирішення питання про розподіл судових витрат.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Керуючись статтями 402, 409, 412, 415, 416, 418, 419, 436ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 лютого        2019 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 07 травня 2019 року змінити у частині вирішення питання про розподіл судових витрат. 
Судовий збір у розмірі 768, 40 грн, сплачений ОСОБА_1 за подання позовної заяви, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
В іншій частині рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси          від 21 лютого 2019 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 07 травня 2019 року залишити без змін.
Поновити виконання, у незміненій за результатами касаційного перегляду частині, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 лютого 2019 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	В. В. Сердюк	
 	 	
Судді	А. І. Грушицький	
 	 	
 	А. А. Калараш	
 	 	
 	І. В. Литвиненко	
 	 	
 	Є. В. Петров