Ухвала
іменем України
29 квітня 2020 року
м. Київ
справа № 737/397/19
провадження № 51-618 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Куликівського районного суду Чернігівської області від 10 жовтня         2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 8 січня 2020 року щодо нього, 
встановив: 
Куликівський районний суд Чернігівської області вироком від 10 жовтня 2019 року визнав винуватим та засудив
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого, 
за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
На підставі ст. 71-72 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 травня 2018 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 8 січня 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 залишив без задоволення, а вирок місцевого суду – без змін.
Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він за обставин, викладених у вироку, 22 листопада 2018 року, у нічний час, прибув на територію лісопилки ФОП ОСОБА_6 , розташованої на АДРЕСА_2 , де  за допомогою металевого молотка, відбив металевий навісний замок на вхідних дверях,  проник у приміщення складу, звідки повторно таємно викрав належні потерпілому ОСОБА_6 паливно-мастильні матеріали на загальну суму 1 219,80 грн.
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, ставить вимогу про скасування оскаржених судових рішень та закриття кримінального провадження. Вважає, що його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, не доведена, вказує, що злочину він не вчиняв, про що також зазначав у апеляційній скарзі, однак апеляційний суд його доводів не врахував та не виправив порушень, допущених судом першої інстанції.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого висновку.
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 438 КПК неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції.
З матеріалів кримінального провадження видно, що доводи касаційної скарги ОСОБА_4 стосовно незаконності вироку Куликівського районного суду Чернігівської області від 10 жовтня 2019 року та ухвали Чернігівського апеляційного суду від 8 січня 2020 року щодо нього є аналогічними доводам, на яківін посилався у своїй апеляційній скарзі.
 
Спростовуючи  доводи  апеляційної  скарги   ОСОБА_4  щодо необґрунтованості його засудження за ч. 3 ст. 185 КК, апеляційний суд навів докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку злочинним діям засудженого. 
Погоджуючись із висновками місцевого суду, апеляційний суд в ухвалі зазначив, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості  ОСОБА_4 у вчиненні злочину, за який його засуджено, суд першої інстанції зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності, з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, що в судовому рішенні докладно мотивовано. 
Зокрема,  винуватість   ОСОБА_4  у  вчиненні  кримінального   правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК підтверджено показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який у судовому засіданні підтвердив, що ОСОБА_4 працював у нього на лісопилці, був звільнений з роботи через  претензії по роботі та невиходи на роботу; показаннями свідка               ОСОБА_8 , який вказав на ОСОБА_4 , як на особу яка у листопаді 2018 року запропонувала йому з пилорами забрати сховану ним солярку в двох каністрах та в подальшому продати їх, грошей йому засуджений за продані паливно-мастильні матеріали не давав; показаннями свідка ОСОБА_9 , який показав, що восени 2018 року купував  паливно-мастильні матеріали, які привіз ОСОБА_4 , йому ж він віддав  гроші  за товар, а хлопець, який приїхав з ОСОБА_4 ,  просто стояв біля автомобіля;іншими доказами, зокрема, показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , протоколом огляду місця події від 6 березня 2019 року, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 6 березня 2019 року. 
Колегія суддів не вбачає порушення закону у тому, що суд першої інстанції не взяв до уваги версію засудженого, вважаючи її спростованою доказами, наданими стороною обвинувачення та оцінив її як обраний засудженим спосіб захисту.
Враховуючи викладене, колегія суддів касаційного суду вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, повністю доведена і його дії кваліфіковано правильно.
Призначене ОСОБА_4 покарання, на думку колегії суддів касаційного суду, повною мірою відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та в повній мірі відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Враховуючи викладене, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б впливали на обґрунтованість судових рішень щодо ОСОБА_4 , судами першої та апеляційної інстанції у кримінальному провадженні допущено не було, а тому законних підстав для скасування оскаржуваних судових рішень за доводами, наведеними у касаційній скарзі засудженого, Верховний Суд не вбачає.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою
засудженого ОСОБА_4 на вирок Куликівського районного суду Чернігівської області від 10 жовтня 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 8 січня 2020 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                  ОСОБА_3