Дата документу 01.06.2020 Справа № 330/2820/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
         Єдиний унікальний № 330/2820/19                                       Головуючий у 1 інстанції 
         № провадження 22-ц/807/1852/20 Федорець С.В.
Доповідач: Бєлка В.Ю.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року                                                м. Запоріжжя

Запорізький Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Бєлки В.Ю.
               Суддів: Кухаря С.В.
                Онищенко Е.А.

       розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 06 березня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 21.03.2013 року, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4847,52 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна Угода разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. 
Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.
У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 10.11.2019 року має заборгованість - 17 282 грн. 32 коп., яка складається з наступного: 4 567,78 грн. - заборгованість за кредитом, 5 427,89 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 7 286,65 грн. - заборгованість за пенею.
Зазначає, що в добровільному порядку відповідач заборгованість за кредитним договором не сплачує.
Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.03.2013 року у загальному розмірі 17 282 грн. 32 коп. та стягнути судові витрати по справі.
Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 06 березня 2020 року у задоволені позову відмовлено.
               У апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» - Крилова О.Л.зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд при вирішення справи неправильно визначив характер правовідносин, в повному обсязі не дослідив обставини справи. Судом допущено однобічність та неповнота судового розгляду. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.
Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право скасувати судове рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове у випадку неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 21 березня 2013 року між АТ КБ «ПриватБанк» та  ОСОБА_1  укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт, відповідно до умов якої відповідачка отримала кредит у розмірі 4 847 грн. 52 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою 18% річних. Підписана угода разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг. Метою укладення зазначеної угоди було погашення заборгованості відповідачки перед банком за двома кредитними договорами. Відповідно до умов угоди, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. У зв`язку з порушенням відповідачкою покладених на неї зобов`язань за кредитним договором станом на 10 листопада 2019 року утворилась заборгованість у сумі 17 282 грн. 32 коп., яка складається з наступного: 4 567 грн. 78 коп. - заборгованість за кредитом, 5 427 грн. 89 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 7 286 грн. 65 коп. - заборгованість за пенею. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог банку, суд першої інстанції виходив з того, що вважав їх необґрунтованими та недоведеними. 
Колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції в частині відмови банку в стягненні з відповідачки заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування ним виходячи з наступного.
Згідно з ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 2 ст. 10561 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримала від банку кредит у розмірі 4 847 грн. 52 коп., який зобов`язалася повернути та сплатити банку, погоджену в генеральній угоді, процентну ставку в розмірі 18% річних. Зазначені зобов`язання відповідачка не виконувала. 
Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про недоведеність банком факту наявності заборгованості у відповідачки за генеральною угодою передчасними. Посилання суду першої інстанції на відсутність в матеріалах справи доказів існування кредитних договорів, для реструктуризації заборгованості за якими сторонами було укладено генеральну угоду, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки підставою стягнення є саме генеральна угода, підписана відповідачкою, а не кредитні договори. Окрім того зазначена угода недійсною не визнавалась, а її підписання відповідачкою не оспорюється. 
Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відсутності у позивача права нараховувати передбачені генеральною угодою відсотки після спливу строку кредитування.
Так, за умовами угоди сторони погодили щомісячну сплату відсотків на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 36 місяців - до 31 березня 2016 року включно.
Відтак, у межах строку кредитування до 31 березня 2016 року відповідачка мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами з 1 до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 31 березня 2016 року, відповідач мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.
Отже, оскільки вимогу про стягнення з ОСОБА_1 неустойки, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України банк суду не пред`являв, заборгованість, що підлягає стягненню з відповідачки складається з суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 567 грн. 78 коп. та заборгованості за відсотками, що відповідно до розрахунку, наданого банком на 31 березня 2016 року складає - 2 415 грн. 45 коп.
Що стосується вимог банку про стягнення з відповідачки заборгованості за пенею, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було обґрунтовано відмовлено позивачу в задоволенні даної вимоги.
Так, відповідно до п. 2.8 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт, у випадку порушення позичальником зобов`язань з погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожен день прострочення.
Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання та його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Із матеріалів справи вбачається, що Умови та правила надання банківських послуг, надані позивачем,ОСОБА_1 не підписані, а отже колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що банком не доведено належними доказами з якими саме умовами погоджувалась відповідачка.
Також, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені Умови та правила надання банківських послуг мають мінливий характер, а тому їх редакцію, надану позивачем, не можна вважати частиною спірного кредитного договору. А отже підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір пені, що підлягає стягненню з відповідачки - відсутні.
Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необґрунтованість вимог банку в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту та процентами.
Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з частковим задоволенням позовних вимог банку.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК Українисудовий збір, сплачений позивачем  за подання позовної заяви у розмірі 1 921 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 2 881 грн. 50 коп., підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам. 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.
Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 06 березня 2020 року в цій справі скасувати та ухвали постанову наступного змісту:
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в розмірі 6 983 (шість тисяч дев`ятсот вісімдесят три) гривні 23 копійки, що складається з заборгованості за кредитом в сумі 4 567 грн. 78 коп. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 2 415 грн. 45 коп.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 939 (одна тисяча дев`ятсот тридцять дев`ять) гривень 79 копійок.
В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справ, зазначений строк обчисляються з дня складання повного тексту постанови.
Повна постанова складена 01 червня 2020 року.

Головуючий:                                        В.Ю. Бєлка
                                                               
Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко