ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 року	Львів	Справа № 460/3680/19 пров. № А/857/2738/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                        Глушка І.В.,
суддів:                                                             Довгої О.І., Запотічного І.І.,
за участю секретаря судового засідання:    Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Рівненського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року, ухвалене суддею Недашківською К.М. у м. Рівне в порядку письмового провадження, у справі №460/3680/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Володимирецької  селищної  ради  Рівненської області   про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання до вчинення дій, стягнення моральної шкоди, -                                                            
                                                        ВСТАНОВИВ:

27 листопада 2019 року позивач – ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача – Володимирецької  селищної  ради  Рівненської області, у якому просив визнати протиправною бездіяльність щодо невиконання з 12.03.2019 постанови Володимирецького районного суду від 20.05.2008 (справа №2-а-4/08); зобов`язати вжити невідкладно позитивних дій, направлених на виконання постанови Володимирецького районного суду від 20.05.2008 (справа №2-а-4/08) в частині вжиття заходів щодо виконання умов мирової угоди, затверджених ухвалою Володимирецького районного суду від 16.07.2002 щодо надання сім`ї О.Печончика житла позачергово; стягнути моральну шкоду в розмірі 250000 грн; стягнути кошти на відшкодування шкоди в розмірі 1344189 грн. 
При цьому, позивач також просив встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.
В обгрунтування позовних вимог зазначає, що постановою Володимирецького районного суду від 20 травня 2008 року у справі № 2-а-4/08, яка була частково змінена постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду постанови від 11 червня 2012 року, визнано протиправною бездіяльність Володимирецької селищної ради, допущену при виконанні умов мирової угоди від 16 липня 2002 року щодо забезпечення його житлом позачергово, та стягнуто з відповідача моральну шкоду в розмірі 10000 грн, зобов`язано вжити невідкладних заходів щодо виконання умов мирової уголи щодо надання О.Печончику житла позачергово.
Позивач зазначає, що відповідач свідомо не виконує постанову Володимирецького районного суду від 20.05.2008 у справі №2-а-4/08, чим порушує п.5, п.6 ч. 1 ст. 3 та ст. 16 ЦК України, ст.ст. 3, 47, 124 Конституції України, інші норм національного права, вимоги ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, продовжуючи в такий спосіб завдавати йому та його сім`ї моральну шкоду, оскільки внаслідок цього позивач та його сім`я не забезпечені житлом, на яке мають законне право, та зазнали душевних страждань.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Рішення мотивоване тим, що доводи позивача зводяться до його незгоди з діями (бездіяльністю) відповідача при виконанні судового рішення, в той час як оцінка діям (бездіяльності) відповідача, вчиненим на виконання судового рішення, надається судом при розгляді заяви, поданої відповідно до статті 383 КАС України.
Суд виснував, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним, при розгляді позовної вимоги позивача щодо виконання окремого судового рішення в іншій справі.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. 
Вимоги апеляційної оскарги обгрунтовує тим, що судом першої інстанції, надаючи правову оцінку належності обраного способу захисту, не враховано його ефективності відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. На думку скаржника, право на ефективний засіб юридичного захисту може здійснюватись судом також в інший спосіб, який не суперечить закону, і суд може вийти за межі позовних вимог.
Крім того, просить постановити окрему ухвалу відносно відповідача та його посадових осіб, які тривалий час продовжують порушувати вимоги п.1 ст.6 Конвенції і Протоколу першого до Конвенції, ст.ст. 124, 129, 129-1 Конституції України, ст. 14 КАС України щодо обов`язковості виконання судового рішення та своїх службових зобов`язань.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 16.07.2002, яка набрала законної сили, затверджено мирову угоду між позивачем та відповідачем, згідно з якою позивач відмовляється від подальших своїх позовних вимог до селищної ради про надання йому житла, стягнення моральної та матеріальної шкоди за порушення правил обліку осіб, що потребують житла, а остання зобов`язується надати йому житло, яке буде в наявності, позачергово.
Невиконання відповідачем обов`язку за укладеною мировою зумовлювало неодноразове звернення позивача до суду.
Так, Постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 05.06.2007, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2008, зобов`язано відповідача забезпечити позивача житлом відповідно до умов зазначеної вище мирової угоди. 
Вказане рішення суду відповідачем не виконувалося, внаслідок чого позивач в черговий раз звернувся до суду з позовом.
Постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.05.2008 у справі № 2-а-4/08 позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність відповідача, допущену при виконанні ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області від 16.07.2002 про затвердження умов мирової угоди щодо забезпечення позивача житлом; зобов`язано відповідача вжити невідкладних заходів щодо виконання умов мирової угоди, для чого у будь-який спосіб надати позивачу житло; стягнуто з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю, у сумі 10000 грн та справедливу сатисфакцію за порушення законних прав та інтересів в сумі           60000 грн; у задоволенні позовних вимог про визнання незаконної бездіяльності відповідача щодо невиконання рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 04.11.2003 про видачу позивачу ордера на квартиру АДРЕСА_1 , під час чинності цього рішення – відмовлено.
Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2012 постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.05.2008 в частині стягнення на користь позивача справедливої сатисфакції скасовано та ухвалено нову постанову про відмову в задоволенні позову в цій частині; скасовано постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.05.2008 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконної бездіяльності відповідача щодо невиконання рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 04.11.2003 про видачу позивачу ордера на квартиру АДРЕСА_1 , під час чинності цього рішення, та прийнято нову постанову, якою ці позовні вимоги задоволено; постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.05.2008 в частині зобов`язання відповідача вжити невідкладних заходів щодо виконання умов мирової угоди змінено, - виключено слова “для чого у будь-який спосіб надати ОСОБА_1 житло”; в решті постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.05.2008 залишено без змін.
Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 26.06.2008 заяву позивача задоволено та змінено спосіб виконання постанови цього суду від 05.06.2007 в зв`язку з неможливістю виконання судового рішення про забезпечення житлом та стягнуто з відповідача на користь позивача кошти в сумі 164004,75 грн для придбання житла.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.11.2011 абзац другий резолютивної частини ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області від 26.06.2008 викладено у наступній редакції: “Змінити спосіб виконання постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 05.06.2007 та зобов`язати Володимирецьку селищну раду придбати для ОСОБА_1 квартиру, яка має відповідати вимогам ст.ст. 48, 50 ЖК України”.
Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 26.07.2017, зміненою постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.11.2017 в частині стягнення відшкодування завданої моральної шкоди, визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо тривалого невиконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.11.2011, якою відповідача зобов`язано придбати та надати у користування позивача квартиру, що має відповідати вимогам ст.ст. 48, 50 ЖК України; визнано протиправною бездіяльність відділу примусового виконання рішень ДВС України щодо тривалого невиконання рішення Європейського суду з прав людини від 06.06.2013 в частині зобов`язання держави виконати рішення національних судів.
У 2007 році позивач звертався до суду щодо визнання бездіяльності відповідача по виконанню ухвали суду від 2002 року про затвердження мирової угоди щодо зобов`язання надати житло позачергово незаконними, протиправними та неправомірними. 
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2008 постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від 12.09.2007 скасовано та визнано бездіяльність відповідача по виконанню ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області від 16.07.2002, якою затверджено мирову угоду між позивачем та селищною радою неправомірною. Зобов`язано відповідача виконати відповідно до чинного законодавства України зобов`язання, які виникли внаслідок затвердження ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 16.07.2002 мирової угоди між позивачем та селищною радою. В частині позовних вимог про зобов`язання відповідача перевести пустуюче нежиле приміщення в житлове в житловому будинку в АДРЕСА_2 , зобов`язання видати позивачу ордер на приміщення в смт Володимирець по вул. Соборній, 33, для його заселення,  зобов`язання надати позивачу дозвіл на переобладнання приміщення в АДРЕСА_2 під житло провадження у справі закрито.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 06.06.2013 (Справа “Кононова та інші проти України”) визначено, що держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь, зокрема, позивача, які залишаються невиконаними. Згідно з додатком № 1 до рішення ЄСПЛ невиконаними рішеннями суду стосовно позивача була ухвала Володимирецького районного суду від 16.07.2002, змінена ухвалою того ж суду від 26.06.2008 (у світлі рішення того ж суду від 05.06.2007 та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2008).

Таким чином, з наведеного вище слідує, що є кілька рішень судів, яким відповідача зобов`язано виконати умови мирової угоди та надати позивачу житло.

Вказаний позов стосується визнання протиправною бездіяльності відповідача, що встановлена постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.05.2008, зміненої постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2012 у справі № 2-а-4/08, якою зобов`язано селищну раду вжити невідкладних заходів щодо забезпечення позивача житлом відповідно до умов затвердженої ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 16.07.2002 мирової угоди.

На виконання вищевказаних рішень 25.06.2012 було видано два виконавчих листи, за якими відкрито виконавчі провадження № 33609672 та № 33610492.
Згідно з постановою про відкриття виконавчого ВП № 33609672 з відповідача стягнуто відшкодування за моральну шкоду, заподіяну протиправною бездіяльністю, в сумі 10 000 грн.
Згідно з постановою про відкриття виконавчого ВП №33610492 зобов`язано селищну раду вжити невідкладних заходів щодо виконання умов мирової угоди від 16.07.2002.
Відповідно до витягів з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, виконавчі провадження № 33609672 та № 33610492 є завершеними у зв`язку з фактичним повним виконанням судового рішення. Зокрема, дата закінчення ВП № 33610492 – 08.08.2013, дата закінчення ВП № 33609672 – 03.01.2013.
12.07.2016 Володимирецьким районним судом у справі № 2-а-4/08 повторно видано виконавчий лист про виконання рішення, яке сформульовано таким чином: “З метою забезпечення законних прав та інтересів ОСОБА_1 , визначених мировою угодою сторін від 16.07.2002 та ухвалою суду від 16.07.2002, зобов`язати Володимирецьку селищну раду вжити невідкладних заходів щодо виконання умов мирової угоди”.
На підставі вищевказаного виконавчого листа, виданого 12.07.2016 Володимирецьким районним судом у справі № 2-а-4/08, відкрито виконавче провадження ВП № 52029878.
Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 19.10.2018, яка набрала законної сили 11.02.2019, виконавчий лист, виданий 12.07.2016 Володимирецьким районним судом у справі № 2-а-4/08, визнано таким, що не підлягає виконанню.
18.03.2019 старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Рівненській області Корольчук Н. І. у зв`язку з визнанням виконавчого листа № 2-а-4/08 від 12.07.2016 таким, що не підлягає виконанню, прийнято постанову, якою виконавче провадження ВП № 52029878 закінчено.

Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача щодо виконання постанови Володимирецького районного суду від 20.05.2008 (справа №2-а-4/08) з 12.03.2019, тобто після прийняття рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі №817/153/18, протиправною, звернувся до суду з даним позовом з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Так, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 у справі №817/153/18 відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Володимирецької селищної ради Володимирецького району Рівненської області, управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання продовження протиправної бездіяльності відповідача, що визначена постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.05.2008 року (справа № 2-а-4/08), яка триває з 12 червня 2012 року по даний час, нездійснення позитивних дій та недотримання принципу недискримінації у своїй діяльності незаконними і протиправними; визнання бездіяльності відповідача 2 у виконавчому провадженні № 52029878 з приводу виконання постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.05.2008 (справа № 2-а-4/08) як і невжиття заходів передбачених чинним законодавством, нездійснення позитивних дій та недотримання принципу недискримінації незаконним та протиправним; стягнення з обох відповідачів солідарно відшкодування моральної шкоди у розмірі по 200 000 грн з кожного; стягнення з обох відповідачів солідарно справедливої сатисфакції у розмірі 95 000 доларів США, що на день звернення до суду з позовом еквівалентно 2 683 750 грн.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.06.2019 року апеляційну скаргу позивача задоволено частково. Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 скасовано та прийнято постанову, якою позов задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність відповідача, яка полягає в тривалому, з 12.06.2012 і по даний час, невиконанні постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.05.2008 щодо виконання обов`язку придбати для позивача квартиру, що має відповідати вимогам ст.ст. 48, 50 ЖК України. Стягнуто з відповідача на користь позивача 60000 грн в порядку відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. В решті позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.08.2019 року касаційну скаргу відповідача задоволено частково. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.06.2019 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Восьмий апеляційний адміністративний суд при прийнятті постанови від 16.10.2019 у вказаній справі №817/153/18 прийшов до висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав, оскільки процесуальним законом встановлено спеціальну процедуру оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень під час виконання рішення суду, ухваленого не на користь такого суб`єкта, зокрема, накладення штрафів і внесення подання правоохоронним органам з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин рішення суду, що набрало законної сили.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 у розглядуваній справі зводяться до оскарження дій (бездіяльності) відповідача, пов`язаних із виконанням рішення суду, а не у зв`язку з виникненням нових правовідносин.

Відповідно до вимог частин другої та четвертої статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. 
Відтак, оскільки процесуальним законом визначено особливий порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, який здійснюється судом в процесі контролю за виконанням судових рішень згідно позиції, викладеної Верховним Судом у постанові справі від 12.11.2018 (справа №806/3099/17, пров. №К/9901/50917/18), суд при вирішенні спору повинен встановити природу спірних правовідносин, а саме те, які рішення, дії чи бездіяльність відповідача призвели до порушення прав позивача, чи такі пов`язані з виконанням рішення суду, чи вчинені відповідачем у зв`язку з виникненням нових правовідносин.

Статтею 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах.
Відповідно до ч.1 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
Зазначені процесуальні норми мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому ст. 382 КАС  України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Подібна правова позиція щодо застосування спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 січня 2019 року (справа № 686/23317/13-а), від 06 лютого 2019 року (справа № 816/2016/17) та Верховним Судом у постановах від 22 серпня 2019 року (справа № 522/10140/17) та від 21 листопада 2019 року (справа № 802/1933/18-а), від 27 листопада 2018 року (справа №520/11829/17), а відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

З аналізу наведених у позовній заяві доводів, колегія суддів дійшла висновку, що спір у даній справі фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, а саме постанови Володимирецького районного суду від 20.05.2008 (справа №2-а-4/08), а доводи позивача, викладені в позовній заяві щодо надання житла, з яким він не погоджується, зводяться до незгоди позивача із діями (бездіяльністю) відповідача щодо його виконання.
Таким чином, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 382 КАС України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
З огляду на наведене, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання судового рішення від 20.05.2008 року (справа № 2-а-4/08) порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 382 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто, в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.
Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, так як виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Оскільки заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги задоволенню не підлягають, відсутні правові підстави для встановолення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №460/3680/19.

Крім того, колегія суддів зазначає, що твердженням позивача щодо тривалого порушення його прав та неналежне виконання визначених судовим рішенням зобов`язань суб`єктом владних повноважень, що, на думку позивача, є підставою для постановлення окремої ухвали, надано правову оцінку у рішенні суду першої інстанції, встановивши обрання позивачем невірного способу захисту порушених прав, з якою прогоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року у справі №460/3680/19 – без змін.   
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний  	
Постанова складена в повному обсязі 22.04.2020.