ПОСТАНОВА
Іменем України

05 травня 2020 року 
Київ
справа №814/4388/15
адміністративне провадження №К/9901/28050/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Олендера І.Я.,
суддів: Гончарової І.А.,  Ханової  Р.Ф., 

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області на    постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 березня 2016 року (суддя Гордієнко Т.О.) та    ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2016 року (судді: Лук`янчук О.В. (головуючий), Градовський Ю.М., Кравченко К.В.) у справі             № 814/4388/15 за позовом    Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївський хлібозавод № 1» до    Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївський хлібозавод № 1»     (далі - позивач, ТОВ «Миколаївський хлібозавод № 1») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області (далі - відповідач, контролюючий орган, ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.08.2015 № 0000892202, № 0000912202, № 0000922204.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 25.08.2015 № 0000892202, № 0000912202, № 0000922204 були прийняті контролюючим органом всупереч та не у відповідності до вимог чинного податкового законодавства, оскільки відповідач зробив висновки про порушення позивачем чинного податкового законодавства не обґрунтовані посиланням на відповідні обставини, а господарські операції позивача з контрагентами мали реальний характер, що підтверджується належними первинними документами. Крім того, позивач зазначає, що порушень норм Положення про ведення касових операцій при здійсненні господарської діяльності не допускав.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3. Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2016 року, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 25.08.2015             № 0000892202, № 0000912202. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 25.08.2015 № 0000922204 в частині, на суму 25 340,52 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
4. Суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що контролюючий орган приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення діяв всупереч та не у відповідності до вимог чинного податкового законодавства, оскільки  надані позивачем документи підтверджують реальність його господарських операцій з контрагентом. Крім того, суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку, що контролюючий орган приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 25.08.2015 № 0000922204 діяв всупереч та не у відповідності до вимог чинного податкового законодавства в частині застосування суми штрафних(фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 25 340,52 грн, оскільки видача готівки була здійснена на підставі видаткової відомості, що відповідає положенням п.п. 3.5, 3.6 гл. 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України (затвердженої постановою правління НБУ від 15.12.2004 № 637).
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області подала касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 березня 2016 року та    ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2016 року та прийняти рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Миколаївський хлібозавод № 1» у повному обсязі.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
6. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що актом перевірки від 10.08.2015 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Миколаївський хлібзавод № 1» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2013» встановлено порушення            пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, пп. 139.1.9, п. 139.1 п. 139 ПК України в результаті чого занижено податок на прибуток у розмірі 148    528,00 грн, п. 187.1, ст. 187, п. 188.1        ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6, ст. 198, п. 201.6 ст. 201 ПК України в результаті чого занижено податок на додану вартість у розмірі 164    496,00 грн, п. 3.5, п. 3.6 гл. Положення № 637, видача готівки з каси по ВКО, в яких сума виданої готівки не підтверджена підписом одержувача склала 15    500,00 грн, що призвело до перевищення ліміту каси на загальну суму 12 670,26 грн, п. 2.6 гл. 2 Положення № 637 встановлено несвоєчасне оприбуткування суми готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі розрахункових операцій від 19.03.2013 на підставі фіскального звітного чеку № 1126 в розмірі 1 220,23 грн від 14.04.2013.
На підставі вказаного акта перевірки відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення від 25.08.2015: № 0000892202, в зв`язку з чим позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 148    528,00 грн та 37    132,00 грн штрафні санкції, № 0000912202, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 164    496,00 грн та 82    248,00 грн штрафні санкції, № 0000922204 про застосування суми штрафних(фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 31 441,67 грн.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами перевірки контролюючим органом встановлено, що позивач задекларував у перевіряємому періоді господарські операції з контрагентами ТОВ «ТД «Укрцветмет», ПП «Панас», ТОВ «Аріона-Торг», ТОВ «Інструментальний сервіс», ТОВ «Р-ПРОФІ», ПАТ «Імперія-С», ТОВ «ТД «Мегатекс». Контролюючим органом встановлено, що по взаємовідносинах між ТОВ «Миколаївський хлібзавод № 1» та ТОВ «ТД «Укрцветмет» позивач надав договір купівлі-продажу № 69 від 22.03.2013, податкову та видаткову накладну, платіжні доручення. Операція з придбання матеріалів відображена у бухгалтерському обліку. По правовідносинах ФГ «БОНА ДЕА» (перейменовано в ФГ «МК Степ») до перевірки надано договір поставки від 26.07.2013 № 80, видаткову та податкову накладну від 26.07.2013 на придбання пшениці 2 класу, операції з придбання відображенні в бухгалтерському обліку. По правовідносинах позивача з ПП «Панас» зазначено, що до перевірки надано видаткову та податкову накладну на придбання солоду, операції з придбання відображені у бухгалтерському обліку, оплата за товар здійснена з розрахункового рахунку. По контрагенту позивача ТОВ «Аріона-Торг» до перевірки надано договір, акт приймання-передачі природного газу та податкову накладну від 31.10.2013. Позивач надав контролюючому органу по відносинам з контрагентом ТОВ «Інструментальний сервіс» видаткову та податкову накладну від 13.02.2014 на придбання поліуретану на суму 3    765,00 грн, операція проведена по бухгалтерському обліку, оплата здійснена за товар. До перевірки по взаємовідносинах з ТОВ «Восток-сервіс-Миколаїв» позивачем надано видаткові та податкові накладні на придбання полотна нетканого, ганчір`я, рукавичок, операції з придбання відображені в бухгалтерському обліку, розрахунок з контрагентом за товар здійснено. До перевірки позивачем по правовідносинах з ТОВ «Р-ПРОФІ» надані податкові та видаткові накладні, договір купівлі-продажу від 14.04.2014, 06.05.2014, операції відображені в бухгалтерському обліку, розрахунок проведено. Позивачем до перевірки надано податкові та видаткові накладні, виписані ПАТ «Імперія-С», договір поставки від 01.07.2014 олії соняшникової дезодорованої, товарна-транспортна накладна, операція з придбання відображена у бухгалтерському обліку, розрахунок проведено шляхом перерахування грошових коштів з розрахункового рахунку. До перевірки по контрагенту ТОВ «ТД «Мегатекс» позивачем надано видаткові та податкові накладні, договір купівлі-продажу висівок пшеничних від 12.08.2014, до перевірки товарно-транспортні накладні не надано, операції з придбання відображені в бухгалтерському обліку, товар оплачено.
Суди першої та апеляційної інстанції зазначили, що копії зазначених первинних документів містять необхідну для цілей оподаткування інформацію щодо змісту спірних операцій та мають усі необхідні реквізити первинних документів, що дозволяють ідентифікувати учасників цих операцій та встановити факт надання послуг а також підтверджують факт використання придбаного товару у господарській діяльності позивача. При цьому у вказаному акті перевірки та під час розгляду справи судами попередніх інстанцій, відповідачем не зазначено щодо відсутності відповідних первинних документів, а також не зазначено зауважень щодо їх складання.
Щодо посилань контролюючого органу на: акт від 12.12.2013 «Про неможливість проведення зустрічної звірки фермерського господарства ФГ «БОНА ДЕА», в якому зазначено, що в зв`язку з ненаданням підприємством документів для проведення зустрічної звірки неможливо підтвердити факт реального здійснення господарських операцій; акт від 20.05.2014 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб`єкта господарювання ПП «Панас», згідно якого неможливо підтвердити факт реального здійснення фінансово-господарських операцій з контрагентами-покупцями; акт «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Аріона-торг»; акт від 31.07.2014 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Р-ПРОФІ», в якому зазначено, що правочини, укладені з контрагентами порушують публічний порядок, суперечать інтересам держави та суспільства, вчинені удавано з метою ухилення від сплати податків третіх осіб, суди першої та апеляційної інстанції обґрунтовано зазначили, що такі є безпідставними, оскільки вказана інформація не є джерелом отримання податкової інформації, яка згідно положень статті 83 Податкового кодексу України визначена в якості підстави для висновків посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок. Сама по собі неможливість реалізації органами державної податкової служби визначеної законодавством компетенції щодо проведення зустрічних звірок вказаних контрагентів не може вважатись доказом вчинення порушень податкового законодавства саме позивачем. На час укладення та виконання договорів контрагенти позивача були зареєстрованими в ЄДРПОУ, були юридичними особами, наділеними цивільною правоздатністю і дієздатністю та були платниками податку на додану вартість.
Щодо посилань контролюючого органу на нереальність господарських операцій позивача з ТОВ «ТД «Мегатекс», у зв`язку з визнанням його 26 лютого 2015 року банкрутом, суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що такі є безпідставними, оскільки вказаний контрагент позивача на час здійснення господарських операцій був зареєстрований як суб`єкти підприємницької діяльності - юридична особа та включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, а також зареєстрований платником податку на додану вартість.
На підтвердження зберігання та транспортування пшениці у кількості 23 т. за результатом операції з придбання пшениці 2 класу, здійсненою між «МК СТЕП» та позивачем, надано копії складської квитанції на зерно № 210 АФ 752201, прибуткова накладна № 270550 від 26.07.2013, видаткова накладна № РН-0000036, податкова накладна № 14/2, платіжне доручення про перерахунок коштів, акт про переробку зерна.
Також позивачем було надано технічний акт про обсяги спожитого (протранспортированого) природного газу від 31.10.2013, який складений ПАТ «Миколаївгаз», згідно якого позивач за жовтень 2013 року згідно показів приладів обліку та виробничо технологічних втрат спожив 4,419 тис.м куб поставлених від ТОВ «Аріона-торг», прибуткові накладні, товарно-транспортні накладні, подорожні листи, що підтверджують рух товару від контрагента позивача та оприбуткування товару позивачем.
Крім того, судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що в акті перевірки зазначено, що у видаткових касових ордерах № 605 від 20.05.2013 на суму       5    000,00 грн (одержувач ОСОБА_1 ) та ВКО № 1486 від 05.12.2013 на суму 10    500,00 грн (одержувач ОСОБА_2 ) відсутні підписи одержувачів готівкових коштів. Однак, судами встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що видача готівки була здійснена на підставі видаткової відомості № 36 від 20.05.2013 та № 51 від 05.12.2013, в яких сума виданої готівки підтверджується підписом одержувачів коштів. Вказані видаткові відомості було надано як до перевірки так і до заперечень до акту видаткові відомості № 36 від 20.05.2013 року  № 51 від 05.12.2013 року, у яких міститься підпис одержувача грошових коштів .
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
7. В доводах касаційної скарги контролюючий орган цитує норми матеріального та процесуального права, перелічує порушення, які на його думку допущено позивачем та вказує на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій окремих положень Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затвердженого    наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88) щодо оформлення позивачем відповідних первинних документів, а також того, що надані позивачем до перевірки первинні документи не підтверджують реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами, що у своїй сукупності призвело до неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушень норм процесуального права при прийнятті рішення.
8. Позивач надіслав заперечення на касаційну скаргу, в якому вказує на правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права та просить залишити скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін.
9. Касаційний розгляд справи проведено у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року №2147-VІІІ, що діє з 15 грудня 2017 року).
ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

10. Податковий кодекс України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин):
10.1. Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14.
Господарська діяльність - діяльність  особи,  що пов`язана  з  виробництвом  (виготовленням) та/або   реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і  проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами;
10.2. Пункт 44.1 статті 44.
Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
10.3. Пункти 138.1, 138.2 статті 138.
Витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з    пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5,    138.10.6    пункту 138.10,    пунктами 138.11,    138.12    цієї статті,    пунктом 140.1    статті 140 і    статтею 141    цього Кодексу; крім витрат, визначених у    пунктах 138.3    цієї статті та у    статті 139    цього Кодексу.
Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених    розділом II    цього Кодексу.
У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов`язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.
Платник податку для визначення об`єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.
10.4. Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139.
Не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
10.5. Пункти 198.1, 198.3, 198.6 статті 198.
Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог    статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201    цього    Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього    Кодексу.
11. Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):
11.1. Стаття 1.
Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. 
Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
11.2. Частина друга статті 3.
Бухгалтерський облік є  обов`язковим  видом  обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.
11.3. Частини перша та друга статті 9.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які  фіксують  факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів  можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені  облікові  документи можуть бути складені на паперових або машинних  носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та  обсяг господарської   операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення  господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
12. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене    наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88:
12.1. Пункт 2.4.
Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
12.2. Пункт 2.15.
Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників.
13. Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затверджене постановою правління НБУ від 15.12.2004 № 637:
13.1. Пункт 3.5.
У разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю касир вимагає пред`явити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної  суми  (гривень - словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнильну  або  кулькову  ручку з чорнилом темного кольору. Якщо видаткова відомість складена на  видачу  готівки кільком особам, то одержувачі також пред`являють  паспорти чи документи, що їх замінюють,  і розписуються у  відповідній  графі документа.
Для виведення залишку готівки в касі не приймаються видаткові касові ордери або видаткові відомості, в яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача.
13.2. Пункт 7.24.
У разі виявлення під час перевірок  видаткових  касових ордерів або видаткових відомостей, у яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача (абзац другий пункту 3.5 цього Положення), сума готівки за такими видатковими  документами додається до залишку готівки в касі  виключно в день, у якому оформлено зазначені видаткові документи, і надалі зазначена сума не береться для розрахунку понадлімітних залишків готівки.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
14. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції. 
15. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту. 
16. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції. 
17. При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.
18. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. 
19. Також платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій. 
20. Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.
21. Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції
22. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша    статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції Закону, що діяла до набрання чинності Закону України від 15.01.2020 № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ»).
23. Доводи касаційної скарги не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у запереченнях на адміністративний позов, апеляційній скарзі та з урахуванням яких суди першої та апеляційної інстанції вже надавали оцінку встановленим обставинам справи. У ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції було надано належну оцінку доказам, наданих позивачем та зібраних судами на підставі статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції на час прийняття судами рішень).
24. Виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції, що контролюючий орган приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 25.08.2015          № 0000892202, № 0000912202 та податкове повідомлення-рішення від 25.08.2015    № 0000922204 в частині застосування суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 25 340,52 грн, діяв всупереч та не у відповідності до вимог чинного податкового законодавства.
У справі, що розглядається, судами першої та апеляційної інстанції встановлено та підтверджено реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами, крім укладених договорів, така підтверджується первинними документами (угодами, договорами купівлі-продажу, податковими накладними, видатковими накладними, платіжними дорученнями про перерахунок коштів, акти про переробку зерна, технічним актом про обсяги спожитого (протранспортированого) природного газу, прибутковими накладними, товарно-транспортними накладними, подорожніми листами та іншими документами), оформленими відповідно до вимог податкового законодавства, які містять усі необхідні реквізити та відомості, а також у повній мірі відображають зміст господарських операцій, тоді як відповідачем не було доведено та не було надано жодних належних та достатніх доказів на підтвердження відсутності господарських операцій між позивачем та його контрагентами.
Крім того, судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що видача готівки була здійснена на підставі видаткової відомості № 36 від 20.05.2013 та № 51 від 05.12.2013, в яких сума виданої готівки підтверджується підписом одержувачів коштів. Вказані видаткові відомості № 36 від 20.05.2013 року та № 51 від 05.12.2013 року, у яких міститься підпис одержувача грошових коштів, було надано позивачем як до перевірки так і до заперечень до акту перевірки. Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що контролюючий орган приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 25.08.2015 № 0000922204 діяв всупереч та не у відповідності до вимог чинного податкового законодавства в частині застосування до позивача суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 25 340,52 грн, оскільки видача готівки була здійснена на підставі видаткової відомості, що відповідає положенням п.п. 3.5, 3.6 гл. 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України (затвердженої постановою правління НБУ від 15.12.2004 № 637).
25. Судами першої та апеляційної інстанції в повній мірі встановлено фактичні обставини справи та надано об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів наведених контролюючим органом у запереченні на адміністративний позов та апеляційній скарзі, у зв`язку з чим, відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено не повно чи неправильно, а, отже, і наведені відповідачем доводи в касаційній скарзі не спростовують правильних по суті висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
26. Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області на    постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 березня 2016 року та    ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2016 року слід залишити без задоволення.
27. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
28. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції Закону, що діяла до набрання чинності Закону України від 15.01.2020 № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ»).

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 березня 2016 року та    ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2016 року у справі    № 814/4388/15 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер
І.А. Гончарова 
 Р.Ф. Ханова ,
Судді Верховного Суду