Постанова
Іменем України
29 травня   2020 року
м. Київ
справа № 461/6886/16
провадження № 61-14330 св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -Головне управління Національної поліції у Львівській області,
відповідач - Яворівський районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області,
відповідач - Головне управління Державної виконавчої служби України у Львівській області,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду міста ,Львова від 13 березня 2017 року у складі судді Городецької Л.М. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 10 жовтня 2017 року у складі суддів: Шандри М.М., Левика Я.А.,  Шеремети Н.О., -
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 50 000 грн. та моральної шкоди у розмірі 77000 грн., посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що починаючи                     з 2013 року ним повідомлялось ГУ НП у Львівській області про його незаконне затримання у міжнародному автомобільному пункті пропуску «Корчова-Краковець» більше трьох діб без пред`явлення будь-яких звинувачень.
До цього часу йому не надано для ознайомлення матеріали перевірки за його заявою від 23 квітня 2015 року, скаргами від 16 грудня 2015 року та 22 березня 2016 року. 
Зазначив, що  ГУ НП у Львівській області Закону України порушило Закон України «Про звернення громадян» та вважає, що йому  завдано матеріальної шкоди у зв`язку з заволодінням шахрайським способом його майном у виді 345 кг товарів, які переміщувались ним через митний кордон та моральної шкоди.
Просив суд  відшкодувати 50 000 гривень матеріальної шкоди, завдану у зв`язку          із заволодінням ГУ НП у Львівській області його майном та 77 000 гривень моральної шкоди за рахунок держави Україна, що полягає у знущанні, вимаганні грошей, ненаданні відповідай на його звернення.
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції.
Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 13 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанції виходили з того,            що позивачем не надано доказів на підтвердження завдання відповідачами йому моральної та матеріальної шкоди.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
12 березня 2018 року, через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій заявник просить скасувати рішення Галицького районного суду міста Львова від 13 березня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Львівської області від 10 жовтня 2017 року.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2018  року відкрито провадження у справі та витребувано з Галицького районного суду міста Львова  справу  № 461/6886/16.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У квітні  2016 року справа надійшла до Верховного Суду.
Відзив на касаційну скаргу 
Відзив не надходив. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій помилково прийшлий до висновку, що Яворівський районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області розглянув всі звернення ОСОБА_1 , так як йому відмолено у прийнятті таких звернень, оскільки вони складені російською мовою.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 починаючи з 2013 року  звертався до Яворського РВ ГУМВС України у Львівській області з приводу  незаконного затримання у міжнародному автомобільному пункті пропуску «Корчова-Краковець» більше трьох діб без пред`явлення будь-яких звинувачень. 
Також судами встановлено, що  відповідачі належним чином реагували на звернення ОСОБА_1 , надавались відповіді у порядку Закону України «Про звернення громадян» та роз`яснили які дії необхідно вчинити  для з`ясування обставин, з приводу яких він звертався, а саме 21 січня 2014 року Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області повідомлено позивача, що його звернення від 27 грудня 2013 року скеровано до Яворівського РВ ГУМВС України у Львівській області т, 16 січня 2017 року слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у Львівській області повідомлено ОСОБА_1 , що його звернення щодо протиправних дій працівників міліції скеровано до прокуратури Яворівського району. 
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Рішення судів попередніх інстанцій прийняті з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують.
За статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Частиною 1 статті 1166 ЦПК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відмовляючи позивачу у відшкодуванні шкоди, суд першої та апеляційної  інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходили із недоведеності позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що на підставі статті 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком позивача.
Також судами попередніх інстанції вірно встановлено, що відповідачем неодноразово надавалась відповідь на звернення ОСОБА_1 із зазначенням того, що встановленою перевіркою факту незаконних дій працівників Яворівського РВ ГУМВС України у Львівській області не встановлено.
Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат майнового та немайнового характеру. 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно із статтею 400 ЦПК України установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду  апеляційної інстанцій, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди відповідача із ухваленими у справі судовими рішеннями.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).
Рішення суду апеляційної інстанцій містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статями 401,416 ЦПК України, Верховний Суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду міста Львова від 13 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 10 жовтня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                             В. М. Сімоненко 
 
С. Ю. Мартєв
 
Є. В. Петров