ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" червня 2020 р.                                                                  Справа №914/2282/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого  судді                                                            Кравчук Н.М.
суддів                                                                                Плотніцький Б.Д. 
                                                                                          Мирутенко О.Л.
секретар судового засідання: Кобзар О.В.
розглянувши           апеляційну скаргу Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради б/н від 20.03.20 (вх.№ ЗАГС01-05/1134/20 від 23.03.2020) 
на ухвалу                     Господарського суду Львівської області від 03.03.2020 (суддя Петрашко М.М. повний текст складено 10.03.20) про призначення експертизи та зупинення провадження у справі
у справі                    №914/2282/19
за позовом:                     Товариства з обмеженою відповідальністю  "Агат-Комплекс" (надалі ТзОВ "Агат-Комплекс"), м. Львів
до відповідача:           Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів
про                              визнання договору недійсним

за участю представників учасників справи:
від позивача: Кулик В.В. - адвокат (ордер серії ЛВ №056979 від 14.05.2020)
від відповідача: не з'явився 

ВСТАНОВИВ:
ТзОВ "Агат-Комплекс" звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання недійсним договору № 3257 купівлі-продажу об'єкта нерухомого майна способом продажу на аукціоні від 18.04.2019.
Позовні вимоги ТзОВ "Агат-Комплекс" обґрунтовані тим, що позивач, укладаючи договір купівлі-продажу об'єкта триповерхової будівлі на площі Ринок, 40 у м. Львов, вважав, що вказана будівля є  пам'яткою архітектури національного значення. Позивач  стверджує, що вказаний правочин з його сторони вчинений під впливом помилки, оскільки існують обставини, які вказують на не правильне  сприйняття позивачем  фактичних обставин правочину.
В процесі розгляду справи в суді першої інстанції 10.12.2019 представником позивача подано клопотання про призначення  комплексної судової будівельно-технічної експертизи (вх.№ 3423/19). В обґрунтування поданого клопотання позивач покликається на те, що спірні нежитлові приміщення першого та третього поверхів загальною площею 88,6 кв.м на площі Ринок, 40, що є предметом оспорюваного договору № 3257 купівлі-продажу, знаходяться в окремо стоячому триповерховому будинку у дворі, який збудований в теперішній час, тому не можуть вважатися історичною пам'яткою архітектури національного значення.  На підставі наведеного, позивач просить призначити комплексну судову будівельно-технічну експертизу із залученням фахівців з питань архітектури та охорони культурної спадщини, на вирішення експертизи поставити наступні питання:
1). До якого виду робіт (нове будівництво, реконструкція, капітальний ремонт тощо) належать фактично виконані будівельні роботи?
2). Коли збудований чи надбудований нежитловий будинок у внутрішньому дворі житлового будинку № 40 на площі Ринок, 40 у м. Львові?
3). Чи належить дана будівля до категорії об'єктів пам'ятників архітектури національного значення та є предметом охорони об'єкта культурної спадщини?
20.02.2020 позивачем подано доповнення до клопотання про призначення експертизи (вх. № 9209/20), в якому ТзОВ "Агат-Комплекс" просить призначити судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення експерта поставити одне питання: «Коли збудований чи надбудований житловий будинок у внутрішньому дворі житлового будинку № 40 на площі Ринок у місті Львові?»
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.03.2020 у справі №914/2282/19 клопотання про призначення експертизи задоволено. Призначено у справі №914/2282/19 судову експертизу, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз. 
На вирішення судовому експерту поставлено такі питання:
1) Який вид будівництва (нове будівництво, реконструкція, капітальний ремонт тощо) у якому розміщені нежитлові приміщення першого та третього поверхів під індексами 8, 9, 9а, XX, XXI, XXII, 13, 14 загальною площею 85,3 кв.м, що розташоване за адресою: м.Львів, площа Ринок, буд. 40 (сорок), реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1463071146101 ?
2) Чи можливо встановити період часу (роки) будівництва, у якому розміщені нежитлові приміщення першого та третього поверхів під індексами 8, 9, 9а, XX, XXI, XXII, 13, 14 загальною площею 85,3 кв.м, що розташоване за адресою: м. Львів, площа Ринок, буд. 40 (сорок), реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1463071146101 ? Якщо можливо, тоді коли (у які роки)?
Витрати по проведенню експертизи покладено на позивача - ТзОВ "Агат-Комплекс". Провадження у справі зупинено.
Приймаючи вказану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні документи, що надають можливість встановити   вік будівлі, в якій розміщені придбані позивачем приміщення. Таким чином, враховуючи відсутність відомостей щодо дати спорудження будівлі, що є предметом спірного договору, з метою всебічного та об'єктивного вирішення даного спору, задля з`ясування фактичних обставин, що мають значення для справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для призначення у справі судової експертизи.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради оскаржило її в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права. Просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 03.03.20 у справі №914/2282/19 повністю та скерувати справу в суд для продовження розгляду.
Зокрема, відповідач зазначає, що предметом позову у даній справі є визнання недійсним договору купівлі-продажу через помилку щодо обставин правочину. Проте, помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Очевидно, що позивач, укладаючи Договір купівлі-продажу, якби він проявив розумну обачність, міг дізнатись про всі обставини якості речі, зокрема, особисто її оглянути, ознайомитись із технічною документацію тощо. З огляду на викладене, скаржник зазначає, що запропоновані для вирішення експертом питання, не відносяться до предмета спору, якими б не були відповіді експерта на поставлені питання, вони не вплинуть на правильність вирішення справи, не створять підстав для визнання правочину недійсним.
Також скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що належність певного об'єкта до категорії пам'яток культури національного значення не може бути предметом оцінки. Віднесення об'єктів до категорії пам'яток здійснюється уповноваженими органами державної влади; суд не може перебрати на себе функції органу виконавчої влади і встановити, що певний об'єкт, який включено до переліку пам'яток культури, насправді пам'яткою не є. 
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2020 справу №914/2282/19 розподілено до розгляду судді-доповідачу Кравчук Н.М., склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. - головуючий суддя, судді Мирутенко О.Л. та Плотніцький Б.Д. 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 30.03.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради на ухвалу Господарського суду Львівської області від 03.03.2020 у справі №914/2282/19, призначено дану справу до розгляду в судовому засіданні на 05.05.2020. Сплату судового збору за подання апеляційної скарги відстрочено до прийняття постанови Західним апеляційним господарським судом.
Позивач 27.04.2020 на поштову адресу суду надіслав відзив на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх. № ЗАГС 01-04/2434/20 від 28.04.2020), у якому проти доводів апеляційної скарги заперечує, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, відтак, просить суд залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Судове засідання  05.05.2020 не відбувалося у зв'язку з перебуванням суддів Б.Д.Плотніцького в період 0 04.05. по 05.05.2020 у відрядженні.
Ухвалою суду від 06.05.2020 розгляд апеляційної скарги Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради призначено на 19.05.2020.
19.05.2020 судове засідання не відбулося у зв'язку з перебуванням суддів Б.Д.Плотніцького в період 11.05. по 22.05.2020 на лікарняному.
Ухвалою суду від 25.05.2020 розгляд апеляційної скарги Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради призначено на 09.06.2020.
Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради участі уповноваженого представника в судовому засіданні  09.06.2020  не забезпечило, хоча належним чином було повідомлене про час, дату та місце розгляду справи.
В судовому засіданні представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив, ухвалу суду першої інстанції вважає законною та обґрунтованою, відтак, просить суд залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Суд апеляційної інстанції у відповідності до ст. 269 ГПК України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що ухвалу місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи із наступного.
Предметом спору у даній справі є вимога про визнання недійсним договору № 3257 купівлі-продажу об'єкта нерухомого майна способом продажу на аукціоні від 18.04.2019, укладеного між Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради участі (продавець) та ТзОВ "Агат-Комплекс" (покупець). 
Посилаючись на положення ст. 229 Цивільного кодексу України, позивач зазначав, що договір купівлі-продажу об'єкта нерухомого майна підлягає визнанню недійсним, оскільки покупець, укладаючи вищезазначений договір помилилася щодо обставин, які мають істотне значення.
Згідно з ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила   правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей   речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. 
Відповідно до ст. 655 ЦК України за   договором   купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати   майно   (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір   є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Істотною умовою договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, яка є необхідною для всіх договорів цього виду, є предмет договору. Під предметом договору купівлі-продажу житла розуміється конкретний об'єкт нерухомості, закінчений будівництвом та прийнятий в експлуатацію, з приводу якого сторони домовляються щодо виникнення цивільно-правових відносин.
Відповідно до п.1.1. договору предметом договору № 3257 купівлі-продажу є "Нежитлове приміщення першого та третього поверхів, під індексами 8, 9, 9а, XX, XXІ, XXII, 13,  14 загальною площею 85,3 кв.м, що розташоване за адресою м.Львів, площа Ринок, буд. 40 (сорок), реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1463071146101".
В пункті 1.1. договору також вказано, що нежитлове приміщення є частиною пам'ятки архітектури національного значення (охоронний №326/370 згідно з Постановою РМ УРСР №970 від 24.08.1963).
Пунктом 1.2. договору визначено, що характеристика об'єкта продажу наводиться у технічному паспорті, виданому Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" станом на 18.09.2017, інвентаризаційна справа №862".
З огляду на те, що до істотних умов договору купівлі-продажу нерухомості належать умови про предмет договору, дані, що дають змогу конкретизувати нерухоме майно, то зазначена в пункті 1.1 договору умова про те, що нежитлове приміщення є частиною пам'ятки архітектури національного значення є істотною умовою договору.
З матеріалів справи вбачається, що позивач, подаючи позовну заяву та звертаючись з клопотанням про призначення експертизи зазначає, що нежитлові приміщення, які є предметом оспорюваного договору, фактично знаходяться в окремому триповерховому будинку у дворі. ТзОВ "Агат-Комплекс" стверджує, що правочин був вчинений позивачем під впливом помилки, а з документів, що стосуються спірного об'єкту, не вбачається, що окремо стояча триповерхова будівля у внутрішньому дворі основного будинку на площі Ринок, 40 у місті Львові є пам'яткою архітектури національного значення.
ТзОВ "Агат-Комплекс"  свої доводи обґрунтовує також тим, що в Обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" відсутня інвентаризаційна справа по будинку № 40 на площі Ринок у м. Львові;
- в паспорті об'єкта культурної спадщини від 05.04.2019, акті технічного стану від 04.04.2019, обліковій картці від 05.04.2019, описі культурних цінностей від 05.04.2019, складеними ЛКП "Археологічно-архітектурною службою м.Львова" відсутні будь-які відомості та документи щодо спірної триповерхової споруди у дворі; 
- в Державному архіві Львівської області (спецфонд) в кресленнях (планах) внутрішнього двору будинку за 1935-1936 роки є тільки окремо розташована одноповерхова офіцина (тобто, флігель);
- в ухвалі Львівської міської ради № 1994 від 18.05.2017 "Про затвердження переліку об'єктів комунальної власності м.Львова, які підлягають приватизації способом продажу на аукціоні" у п.10 вказано: "Нежитлове приміщення 1-го та 3-го поверхів загальною площею 88,6 кв.м на пл.Ринок,40", без вказівки, що це окремо стоячий новітній будинок у дворі;
- у технічному паспорті, виданому Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" від 18.09.2017, вказано лише  площі і плани приміщень;
- у списку пам'ятників архітектури Української РСР, що перебувають під охороною держави, затвердженому постановою РМ УРСР № 970 від 24.08.1963 по Львівській області у п.37 вказано: "жилий будинок № 40 площа Ринок, XVII ст.". Про жодні його окремі нежитлові будівлі, приміщення, складові частини, комплекси, прибудови, надбудови, офіцини, т.п. там не йдеться.
Окрім того, позивач звертає увагу суду на те, що відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстрація права комунальної власності на нежитлове приміщення першого та третього поверху під індексами 8, 9, 9а під індексами XX, XXІ, XXII, 13, 14 загальною площею 85,3 кв. м на пл. Ринок. 40 за територіальною громадою міста Львова в особі Львівської міської ради відбулась 11.01.2018, на підставі рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради № 8 від 05.01.2018, тобто, без належних правовстановлюючих документів.
На підставі наведеного, колегія суддів зазначає, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що відсутність відомостей щодо дати спорудження будівлі, що є предметом спірного договору, акту введення в експлуатацію, правовстановлюючих документів, суперечливі доводи сторін є належною підставою для призначення судової будівельно-технічну експертизи. Окрім того, поставленні на розгляд судового експерта питання будуть мати суттєве значення для вирішення спору про визнання договору недійсним. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема такими засобами: висновками експертів (ст.73 ГПК України).
Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об'єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Необхідність судової експертизи в господарському судочинстві зумовлена тим, що в процесі здійснення правосуддя суд стикається з необхідністю встановлення таких фактів (обставин), дані про які потребують спеціальних досліджень. 
Відповідно до ч.  ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Відповідно до ч. 1   ст. 100 ГПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.
Отже, судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто, у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.
Визначення, чи потребує вирішення спірного питання застосування спеціальних знань експертів, чи ні, віднесено до компетенції суду. У разі, коли суд       потребує висновків фахівця з питань, що відносяться до предмету доказування, тобто, у разі, коли висновок експерта не можуть змінити інші засоби доказування, він вправі призначити експертизу.
З огляду на викладене, колегія вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про необхідність призначення судової експертизи, оскільки встановлення виду будівництва та віку будівлі (нежитлових приміщень) , які є предметом спірного договору, виходить за межі компетенції господарського суду та потребує спеціальних знань.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Дульський проти України" від 01.06.2006 (заява № 61679/00), зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури.
Стосовно доводів скаржника про те, що належність певного об'єкта до категорії пам'яток культури національного значення не може бути предметом оцінки експерта, апеляційний господарський  суд зазначає таке. 
Як вбачається з оскаржуваної ухвали, місцевий господарський суд дійшов висновку не залучати фахівців з питань архітектури та охорони культурної спадщини, оскільки це може вплинути на об'єктивність висновків експерта під час проведення експертизи. Тому  питання, які судом поставлені перед експертом, не стосуються питання про належність чи неналежність  спірного об'єкта до категорії пам'яток культури національного значення.
Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.
Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.
Однак, як вбачається з матеріалів справи відповідач не надав суду жодних документів, які б вказували на період побудови даної споруди та підтверджували слова скаржника.
Відповідно до п. 2 ч. 1   ст. 228 Господарського процесуального кодексу України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі, зокрема, у випадках призначення судом експертизи.
Згідно з п. 6 ч. 1   ст. 229 ГПК України    провадження по справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 2 частини 1   статті 228 цього Кодексу    -       на час проведення експертизи.
Зупинення провадження у справі це тимчасове і повне припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху судового процесу. Зупинення провадження у справі на час проведення судової експертизи є правом господарського суду, визначеним п. 2 ч. 1   ст. 228 ГПК України .
Колегія        суддів вважає, що з урахуванням вищевикладеного, приписів ч.1 ст.99, п. 2 ч. 1        ст.   228, п. 6 ч. 1       ст.   229 ГПК України , суд першої інстанції правомірно та обґрунтовано зупинив провадження у справі на час проведення       експертизи.
Твердження відповідача про допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права при призначенні експертизи суд апеляційної інстанції вважає помилковими, адже призначення судом експертизи має на меті з`ясування обставин, що мають значення для справи, встановлення яких потребує спеціальних знань у сфері іншій ніж право.
Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваної ухвали.
Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування судового рішення, а тому відхиляються судом.
Відповідно до ч.1   ст. 276 ГПК України    суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до      ст. 129 ГПК України      судовий збір, сплачений скаржниками при поданні апеляційних скарг, покладається на скаржників.
Керуючись, ст.ст. 255, 269, 271, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -
ПОСТАНОВИВ :
1.          Ухвалу Господарського суду Львівської області від 03.03.2020 у справі №914/2282/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
2.          Стягнути з Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (79008, Львів, пл. Галицька 15, код ЄДРПОУ - 25558625) до Державного бюджету (УДКСУ у Личаківському районі м. Львова код за ЄДРПОУ 38007620) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2102,00 грн.
3.          Доручити Господарському суду Львівської області видати відповідний наказ.
4.          Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.
5.          Матеріали справи №914/2282/19 надіслати у Львівський науково- дослідний інститут судових експертиз (79024, місто Львів, вулиця Липинського, 54).

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Головуючий суддя                                                            Н.М. Кравчук

 Судді                                                                                О.Л. Мирутенко

                                                                                                    Б.Д. Плотніцький