Єдиний унікальний номер 235/5221/18 
Номер провадження 22-ц/804/903/20        

Єдиний унікальний номер 235/5221/18                                                 Головуючий у 1 інстанції Панова Т.Л.
Номер провадження 22-ц/804/903/20                            Доповідач Корчиста О.І.

ПОСТАНОВА
Іменем   України

25 березня 2020 року   Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді  Корчистої О.І.
суддів:    Тимченко О.О.,  Хейло Я.В.
за участю секретаря  Ситнік Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну  справу № 235/5221/18 за позовом ОСОБА_1   до ОСОБА_2 , ОСОБА_3   про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на спадкове майно та усунення від  права на спадкування,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,
на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 12 грудня 2019 року,

                                                           встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3   про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на спадкове майно та усунення від  права на спадкування.
В обґрунтування позовної заяви вказувала, що з 1996 року вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 . За час сумісного проживання вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Проживали у м. Донецьку до червня 2014 року. У 2014 року коли почалася антитерористична операція, попали під обстріл та виїхали, як внутрішньо переміщені особи до м. Покровська Донецької області. Проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений будинок належав її тітці.  ОСОБА_4 часто хворів, був інвалідом ІІІ групи, вона здійснювала за ним догляд. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Вона займалась його похованням.
Також вказувала, що за час сумісного проживання та за спільні кошти у 2009 році вони придбали автомобіль марки «CHERY JAGGI» 2008 року випуску.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Вона займалась його похованням.
Після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майна, на яке в порядку спадкування, вона, як дружина має право.
Також зазначала, що діти ОСОБА_4 -  відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 допомоги батьку умисно не надавали, його здоровьям та життям не цікавились. Вважала, що відповідачі злісно ухилялись від надання підтримаки та допомоги батьку. 
Просила встановити факт проживання однією сім`єю її та ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу, як чоловіка та жінки з 1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнати за нею право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_4 , у вигляді квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 48,5 м2, вартістю 16 882 гривень, земельної ділянки, площею 0,0607 га, розташованої на території с. Мінеральне садового товариства «Наука» Спартаківської сільської ради Ясинуватського району Донецької області, акт зареєстрований в книзі записів актів на право приватної власності на землю за № 739. Визнати за нею право власності в натурі на ? частини автомобілю «CNERI JAGGI» 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , вартістю 30 000 гривень, на ? частину якого вона має право, як співвласник майна. Усунути від спадкування після смерті ОСОБА_4 його дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 12 грудня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на спадкове майно та усунення від  права на спадкування,  відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Дружківського міського суду Донецької області від 12 грудня 2019 року, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції надав невірну оцінку доказам у вигляді пояснень допитаних в судовому засіданні свідків  ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також письмовим доказам, які містяться в матеріалах справи.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
24 лютого 2020 року до Донецького апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому вони, посилаючись на те, що судом першої інстанції було вірно встановлено обставини справи та застосовано норми матеріального закону, просять відмовити в повному обсязі в задоволенні позову ОСОБА_1 .. 
У відзиві також зазначили, що визнають, що їх батько ОСОБА_4 та ОСОБА_1 почали мешкати разом з квітня 2014 року.

ПОЯСНЕННЯ СТОРІН У СУДОВОМУ ЗАСІДАННІ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримали та просили її задовольнити.
В судове засідання апеляційного суду відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з`явились, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. Подали заяву з проханням розглянути справу без їх участі.
Відповідно до положень частини 2 статті 372  ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Покровську Донецької області.
Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири, земельної ділянки, автомобіля марки CHERY JAGGI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску.
Згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, за ОСОБА_4 з 30 вересня 2009 року зареєстровано право власності на однокімнатну квартиру площею 32,7 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину, 4-872, 08 серпня 2008 року за законом, видано Восьмою Донецькою державною нотаріальною конторою.
Судом досліджено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 , технічну характеристику квартири та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30 вересня 2009 року.
Згідно з державним актом на право приватної власності на землю, на підставі рішення виконкому Спартаківської сільської Ради народних депутатів від 15.01.1997 року №17 ОСОБА_4 набув право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0607 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території с. Мінеральне, садового товариства «Наука» для садівництва. Місце проживання ОСОБА_4 : АДРЕСА_4 .
Згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , з 19 липня 1983 року.
Згідно довідки від 27 жовтня 2014 року ОСОБА_1 перемістилась з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в АДРЕСА_6 . Термін дії довідки було подовжено до 27 жовтня 2015 року та до 29 квітня 2016 року.
Згідно довідки від 16 лютого 2015 року вбачається, що фактичним місцем проживання ОСОБА_4 було АДРЕСА_7 .
Згідно довідки від 01 березня 2016 року, фактичним місцем проживання ОСОБА_4 було АДРЕСА_1 .
Зі змісту довідки, акту та довідки-акту судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_1 без реєстрації місця проживання, фактично проживали, однією сім`єю, як чоловік і жінка, в період з 1996 року по жовтень 2014 року. З початку проведення АТО на Донбасі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перемістилися та спільно проживали в м. Покровську Донецької області. З лютого 2015 року ОСОБА_1 проживала однією родиною, як чоловік і жінка з ОСОБА_4 по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . У період сумісного проживання вони вели сумісне господарство, мали спільні права та обов`язки, як чоловік та дружина, доглядали за немічною тіткою та її будинком, господарськими спорудами та працювали на земельній ділянці для своїх потреб. ОСОБА_1 здійснювала за ОСОБА_4 піклування, як за особою, яка має інвалідність. З 27 листопада 2017 року, під час хвороби ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , знаходячись в стаціонарі Центральної районної лікарні м. Покровська цілодобово доглядала за ним до самої його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як дружина померлого самостійно здійснила поховання за особисті кошти.
Згідно державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення виконкому Спартаківської сільської Ради народних депутатів від 15 січня 1997 року №17 місце проживання ОСОБА_4 на момент видачі Акту зазначено: АДРЕСА_4 .
Згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 21 листопада 2001 року.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, на ім`я ОСОБА_4 26 березня 2010 року було зареєстровано транспортний засіб CHERY JAGGI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.  
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно  з частиною  першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції  відповідає не в повній мірі.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 1996 року не знайшов свого підтвердження, підтверджується лише з 2014 року, позивач наполягала на встановленні факту проживання однією сім`єю саме за період з 1996 року, заяву про зміну позовних вимог не подавала, підстав для визнання за нею права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 та усунення відповідачів від спадкування після смерті батька відповідно до вимог закону не має.
Такі висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 не в повній мірі відповідають вимогам матеріального та процесуального закону.
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що з 1996 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 вона проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому майно, придбане у цей період, у вигляді автомобілю є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_4 ..
Стаття 3 СК України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до частини 1 статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).
Вказаний висновок неодноразово також міститься у постановах Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 357/6408/17, від 05 квітня 2019 року у справі № 387/938/17, від 16 травня 2019 року у справі № 467/404/17.
Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На підтвердження факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивач посилалась на показання свідків, а також інші письмові докази.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 1996 року не знайшов свого підтвердження, підтверджується лише з 2014 року, позивач наполягала на встановленні факту проживання однією сім`єю саме за період з 1996 року, заяву про зміну позовних вимог не подавала.
Такі висновки суду не відповідають нормам матеріального закону.
Положення Кодексу законів про шлюб та сім`ю України (надалі - КпШС України) не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року.
Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено.
На підтвердження факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивач посилалась на пояснення свідків, а також інші письмові докази.
Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, надавши належну правову оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, але дійшов помилкового висновку про неможливість встановлення факту за інший, ніж зазначала позивач період.
Встановлено та узгоджується з наявними в матеріалах справи письмовими доказами, що  позивач проживала без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 з грудня 2014 року і по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зазначене підтверджується поясненнями свідків, які були допитані в суді першої інстанції, а також письмовими доказами. Крім цього, зазначені обставини визнані відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з встановленням факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу в період з грудня 2014 року по 06 грудня 2017 року.
Доводи апеляційної скарги про те, що факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем підтверджується показаннями свідків, які суд першої інстанції невірно виклав у рішенні, не знайшли свого підтвердження.
За правилами частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки  без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.
Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.
Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Такий висновок відповідає висновкам, викладеним у Постанові Верховного Суду України від 09 жовтня 2019 року у справі № 509/5351/15-ц (провадження № 61-27160св18).
Як убачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «CHERY JAGGI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, зареєстрованого на ім`я ОСОБА_4 , зазначений транспортний засіб придбано 25 травня 2009 року. (а.с.23)
Отже, враховуючи, що знайшов своє підтвердження факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу  у період з грудня 2014 року по 06 грудня 2017 року, доказів на підтвердження придбання вказаного транспортного засобу за спільні кошти, позивачкою надано не було, то колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що судом першої інстанції обґрунтовано було відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частину зазначеного транспортного засобу.
Відповідно до статей 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від одержання права на спадкування є права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Отже, виходячи з аналізу зазначених норм матеріального закону, а також враховуючи, що повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено згідно вимог процесуального закону, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 потребував допомоги відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а останні мали можливість її надати, проте ухилялися від обов`язку щодо її надання, а тому дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про усунення відповідачів від спадкування після смерті батька та визнання за позивачкою права власності в порядку спадкування.  
Апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення ЄМПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. (рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), § 2).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, в іншій частині рішення суду відповідає вимогам закону ї підстави для його скасування відсутні.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом  справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції в розмірі 704,80 гривень  (пропорційно до розміру задоволених вимог).
З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги, з відповідачів на користь позивача судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі  1057,20 грн. (пропорційно до розміру задоволених вимог).
Враховуючи, вищезазначене з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню різниця у компенсації судових витрат у розмірі 1762 гривень  (704,80 + 1057,20), а саме з ОСОБА_2 881 гривню та з  ОСОБА_3 881 гривню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 12 грудня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1   до ОСОБА_2 , ОСОБА_3   про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1   до ОСОБА_2 , ОСОБА_3   про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу задовольнити частково.
Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1   та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з грудня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі по 881 гривні з кожного.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий                                   О.І. Корчиста

Судді:                                         О.О. Тимченко

                                                                                                                                   Я.В. Хейло 

Повний текст постанови складений 30 березня 2020 року.

Головуючий                                   О.І. Корчиста