Постанова
Іменем України
12 березня 2020 року
м. Київ
справа №345/2361/17
провадження №61-4467св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - відділ освіти Верхнянської сільської ради об`єднаної територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу відділу освіти Верхнянської сільської ради об`єднаної територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 листопада 2018 року у складі судді Якиміва Р. В. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року у складі колегії суддів Фединяка В. Д., Девляшевського В. А., Томин О. О.,
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відділу освіти Верхнянської сільської ради об`єднаної територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області (далі - відділ освіти Верхнянської сільської ради), в якому просила: визнати незаконним та скасувати наказ № 34-к               від 07 червня 2017 року про її звільнення; поновити її на займаній посаді директора Зборянського навчально-виховного комплексу І-ІІ ступенів відділу освіти Верхнянської об`єднаної територіальної громади Калуського району; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Позов мотивовано тим, що наказом відділу освіти Верхнянської сільської ради від 07 червня 2017 року позивача звільнено з посади директора Зборянського НВК І-ІІ ступенів на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України у зв`язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором. 
Позивач вважає вказаний наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідач не навів конкретних фактів допущеного нею невиконання обов`язків, не вказав, коли саме вони мали місце, а також коли та які проступки вона вчинила після застосування до неї дисциплінарного стягнення, як передбачено пунктом 3 статті 40 КЗпП України. 
Крім того, однією з підстав звільнення позивача є наказ відділу освіти              від 28 червня 2016 року про накладення на неї дисциплінарного стягнення, який нею був оскаржений до суду, тому цей наказ не міг зазначатися у якості підстави для звільнення. 
Наказ про звільнення позивача виданий 07 червня 2017 року, а дисциплінарне стягнення може бути застосоване не пізніше одного місяця з дня його виявлення. 
Усі порушення, які описані в довідці від 27 квітня 2017 року, виявлені за період з 20 лютого 2017 року по 10 березня 2017 року, тому посилання на них є незаконним. 
Підставами для звільнення позивача стали одні й ті ж порушення, що були підставою для застосування до неї дисциплінарного стягнення. 
Крім того, звільнення проведено без погодження з профспілковою організацією. 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Калуського міськрайонного суду від 05 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківської області від 05 лютого 2019 року, позов задоволено.
Визнано незаконним та скасовано наказ № 34-к від 07 червня 2017 року «Про звільнення ОСОБА_1 ». 
Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Зборянського навчально-виховного комплексу І-ІІ ступенів відділу освіти Верхнянської об`єднаної територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області. 
Стягнуто з відділу освіти Верхнянської об`єднаної територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 161 916,52 грн та           3000 грн витрат на правничу допомогу.
Стягнуто з відділу освіти Верхнянської об`єднаної територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області на користь держави 2259,17 грн судового збору.
Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць в розмірі 10 180,38 грн допущено до негайного виконання.
Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду мотивовані тим, що наказ від 07 червня 2017 року про звільнення позивача суперечить положенням статті 61 Конституції України, оскільки мало місце повторне притягнення до відповідальності за дії, за які її вже було піддано дисциплінарному стягненню.
Звільнення ОСОБА_1 відбулось з порушенням строків накладення дисциплінарного стягнення. Зокрема наведені у довідці про роботу Зборянського навчально-виховного комплексу І-ІІ ступенів факти вчинених ОСОБА_1 , як керівником установи, порушень мали місце в 2016 році, тоді як наказ про звільнення виданий 07 червня 2017 року.
Таким чином, відповідачем пропущено строк притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за порушення, які були зафіксовані у актах відділу освіти.
Відповідач своїми діями, які полягали в незаконному звільненні ОСОБА_1 з займаної посади на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України, порушив право позивача на працю, що є підставою для поновлення незаконно звільненого працівника з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі відділ освіти Верхнянської сільської ради, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та відмовити у задоволенні позову.  
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що посилання в наказі від 07 червня           2017 року № 34-к «Про звільнення ОСОБА_1 » на попередній наказ               від 26 серпня 2016 року № 39-к про накладення дисциплінарного стягнення у формі догани, не було окремою підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у формі звільнення. Таке посилання було лише складовою підтвердження факту системності порушень позивачем трудової дисципліни як керівником закладу освіти, які продовжували тривати і в             2017 році, що було встановлено при проведенні атестації та перевірки закладу освіти в 2017 році. 
Судами попередніх інстанцій не враховано, що підстави для попереднього дисциплінарного стягнення було визначено не наказом № 39-к від 26 серпня 2016 року, а саме актом «Про порушення трудової дисципліни працівниками Зборянського НВК І-ІІ ступенів» від 10 серпня 2016 року № 03, актом «Про порушення ведення ділової документації у Зборянському НВК І-ІІ ступенів» від 13 червня 2016 року № 04, акту «Про порушення трудової дисципліни та порядку ведення управлінської діяльності у Зборянському НВК І-ІІ ступенів» від 12 серпня 2016 року № 05. 
Судами не надано оцінки тому факту, що однією із підстав звільнення позивача є виявлення 04 травня 2017 року факту відсутності її на робочому місці понад 3 години. Відповідачем було направлено лист з вимогою надати пояснення, від надання яких позивач відмовилась, чим підтвердила встановлені відповідачем обставини порушення. Крім того, сам факт відмови у наданні пояснень є окремим видом порушення, що встановлено та зафіксовано в акті «Про відмову у дачі письмових пояснень директором Зборянського НВК І-ІІ ступенів» від 09 травня 2017 року №06. 
Порушення робочого режиму, яке виявлено 04 травня 2017 року є останньою складовою всіх виявлених раніше порушень, тому саме від цієї дати слід відраховувати граничний місячний термін для застосування до позивача дисциплінарного стягнення.
Заявнику стало відомо, що в період з 10 травня 2017 року по 26 травня              2017 року ОСОБА_1 перебувала на лікарняному, а оскільки час знаходження її на лікарняному (16 днів) не враховується в обрахування місячного терміну, який встановлено статтею 148 КЗпП України, то відповідач не порушив вимоги вказаної статті при застосуванні дисциплінарного стягнення , згідно наказу від 07 червня 2017 року. Суди попередніх інстанцій цих обставин не врахували та дійшли помилкових висновків про пропуск визначеного законом строку для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. 
Суди помилково вважали, що строк для притягнення до дисциплінарної відповідальності пропущено. 
Крім того, судами не враховано, що під час розгляду справи позивачем порушено визначений процесуальним законом порядок подання змін предмету позовних вимог, оскільки позивач має право змінити предмет позову до закінчення підготовчого засідання. 
Надана суду квитанція від 03 липня 2017 року про надання правової допомоги та про отримання грошових коштів у розмірі 3000 грн не є належним доказом надання такої допомоги, тому не могла враховуватись судом. 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу, ОСОБА_1 , не погоджується з доводами відповідача та просить залишити ухвалені у справі судові рішення без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Підставою для звільнення ОСОБА_2 за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України стало систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором. 
Підставою звільнення зазначено наказ відділу освіти від 26 серпня 2016 року № 36-к «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 », довідка відділу освіти від 27 квітня 2017 року № 118/01-18 «Про роботу Зборянського НВК І-ІІ ступенів Верхнянської сільської ради ОТГ», рішення виконкому Верхнянської сільської ради ОТГ від 28 квітня 2017 року № 25, акти відділу освіти «Про порушення трудової дисципліни та скорочення тривалості норм робочого часу у Зборянському НВК І-ІІ ступенів» від 31 січня 2017 року № 01, «Про порушення трудової дисципліни ОСОБА_1 » від 03 лютого 2017 року № 02, «Моніторингове відвідування навчальних закладів відділу освіти Верхнянської ради ОТГ» від 15 лютого 2017 року № 03, «Про відмову директора Зборянського НВК І-ІІ ступенів у засвідченні копій документів, зроблених членами атестаційної комісії» від 23 лютого 2017 № 04, «Про порушення ведення управлінської діяльності» від 10 березня 2017 року № 05, «Про відмову у дачі письмових пояснень директором Зборянського НВК І-ІІ ступенів» від 09 травня 2017 року № 06.
Пунктом 3 статті 40 КЗпП Українивстановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.
За змістом вказаної норми для звільнення працівника з підстав систематичного невиконання ним своїх трудових обов`язків необхідно невиконання їх без поважних причин.
Виходячи зі змісту даної норми, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.
Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та порушив її знову.
При притягненні працівника до даного виду відповідальності, роботодавець повинен навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків, роз`яснити ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, врахувати обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення (частина перша статті 147 КЗпП України). 
Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявилися в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника, якщо вони мають законний характер.
В силу статей 147-149 КЗпП Українироботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення за винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків.
Відповідно до вимог статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом (якому надано право прийняття на роботу) безпосередньо за виявлення проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або його перебування у відпустці.
У справі, яка переглядається установлено, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з порушенням строків накладення дисциплінарного стягнення, оскільки наведені у довідці про роботу Зборянського навчально-виховного комплексу І-ІІ ступенів факти вчинених ОСОБА_1 як керівником установи порушень мали місце у 2016 році, а наказ про звільнення видано 07 червня 2017 року. 
Також, в порушення статті 148 КЗпП України, відповідач пропустив місячний строк для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за порушення, які були зафіксовані у актах відділу освіти «Про порушення трудової дисципліни та скорочення тривалості норм робочого часу у Зборянському НВК І-ІІ ступенів» від 31 січня 2017 року № 01, «Про порушення трудової дисципліни ОСОБА_1 » від 03 лютого 2017 року № 02, «Моніторингове відвідування навчальних закладів відділу освіти Верхнянської ради ОТГ» від 15 лютого 2017 року № 03, «Про відмову директора Зборянського НВК І-ІІ ступенів у засвідченні копій документів, зроблених членами атестаційної комісії» від 23 лютого 2017 року № 04, «Про порушення ведення управлінської діяльності» від 10 березня 2017 року № 05.
Тобто, звільнення позивача наказом від 07 червня 2017 року за пунктом 3 статті 40 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни, виявленого               10 березня 2017 року (останній проступок в ланцюгу триваючих порушень), відбулось після спливу місячного строку притягнення до дисциплінарної відповідальності, що суперечить вимогам статті 148 КЗпП України.
Доводи касаційної скарги, що в період з 10 травня 2017 року по 26 травня  2017 року ОСОБА_1 мала звільнення від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю і цей період (16 днів) не враховується в обрахування місячного терміну, який встановлено статтею 148 КЗпП України, а отже вимоги вказаної статті роботодавцем не порушено, є необґрунтованими, оскільки з дати порушення, встановленого в акті «Про порушення ведення управлінської діяльності» від 10 березня 2017 року та до притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення наказом від 07 червня            2017 року, визначений наведеною нормою місячний строк притягнення до дисциплінарної відповідальності у будь-якому разі не дотримано, навіть якщо ураховувати 16 днів тимчасової непрацездатності позивача, на які посилається відповідач.  
При цьому, посилання у касаційній скарзі на те, що порушення робочого режиму, яке виявлено 04 травня 2017 року (відсутність позивача 03 травня 2017 року на робочому місці понад 3 години) є останньою складовою всіх виявлених раніше порушень, тому саме від цієї дати слід відраховувати граничний місячний термін для застосування до позивача дисциплінарного стягнення, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки суди попередніх інстанцій, надаючи оцінку аналогічним аргументам відповідача та відхиляючи їх встановили, що представниками відповідача акт про відсутність на роботі позивача не складався і такі представники на її робоче місце не виходили, що у судовому засіданні апеляційного суду підтвердив начальник   відділу освіти Верхнянської сільської ради Об`єднаної територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області Климишин І. І., надаючи відповідні пояснення.  
Суди також на прийняли до уваги акт від 09 травня 2017 року про відмову позивача у дачі письмових пояснень з приводу відсутності на роботі 03 травня 2017 року понад три години, оскільки вказаний факт не зафіксований представниками роботодавця.
За таких обставин суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про незаконність звільнення ОСОБА_1 з займаної посади на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України, що є підставою для поновлення позивача на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Доводи касаційної скарги є аналогічними аргументам апеляційної скарги відповідача, яким судом апеляційної інстанції надано належну оцінку, в тому числі обставинам, на які посилається відповідач на підтвердження ним дотримання строку притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. Обґрунтовані висновки щодо оцінки доводів відповідача і обставин, на які він посилається на підтвердження законності звільнення позивача викладено в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень, і з якими у повній мірі погоджується Верховний Суд.
Суди дали належну оцінку обставинам щодо недотримання порядку притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, у зв`язку з чим дійшли обґрунтованого висновку про порушення відповідачем норм трудового законодавства при звільненні позивача за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України.  
Касаційна скарга не містить доводів на спростування правильності висновків судів попередніх інстанцій щодо стягнутого з відповідача на користь незаконно звільненого працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу та розміру моральної шкоди. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій. 
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують. 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу відділу освіти Верхнянської сільської ради об`єднаної територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області залишити без задоволення.
Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області                   від 05 листопада 2018 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                     В. С. Висоцька
 
      І. В. Литвиненко
 
      І. М. Фаловська