ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 р.	Справа № 520/6117/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О., 
позивача ОСОБА_1 , 
представника відповідача Саєнко Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 20.11.19 року по справі № 520/6117/19
за позовом   ОСОБА_1      
до     Головного управління ДПС у Харківській області                    
про скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2019 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до         Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення № 00005571306 від 11.04.2019 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску – відмовлено.
Позивач,  не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. Вказує, що оскаржуване рішення щодо застосування штрафів та пені не ґрунтується на фактичних даних обліку та не відповідає фактичним даним, оскільки фізична особа, якою є позивач, звільняється від сплати єдиного соціального внеску, якщо вона отримує пенсію за віком або є особою з інвалідністю, або досягла віку, встановленого ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, та отримує відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Зазначає, що у позивача не виникає обов`язку сплачувати внесок у мінімальному розмірі, оскільки у періоді, що перевірявся, він обрав спрощену систему оподаткування та не отримував дохід (не здійснював підприємницьку діяльність). Крім того зауважує, що відповідачем нараховані штрафні санкції та пеня, у тому числі, за період коли підприємницька діяльність позивача була припинена та за відсутньою заборгованістю (недоїмкою). Вважає, що висновки акту перевірки суперечать законодавству та фактичним обставинам, а дії контролюючого органу щодо проведення перевірки є протиправними, тому оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню. 
Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.
Представник відповідача в судовому засіданні та у письмовому відзиві заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування  не вбачає.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог  ст.308 КАС України   та  керуючись   ст.229 КАС України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що   ОСОБА_1 є пенсіонером, інвалідом другої групи, ідентифікаційний код НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , у періоді, що перевірявся (з 01.10.2013р. по 31.10.2014р., з 13.02.2015р. по 12.11.2015р., з 03.07.2017р. по 30.06.2018р.), була зареєстрована як фізична особа - підприємець та перебувала на обліку у Київській ОДПІ м. Харкова на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності зі сплатою єдиного податку, як платник 3 групи, що не заперечується сторонами по справі та підтверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, карткою платника податків, довідкою від 27.08.2018 року, пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , витягом з реєстру платників єдиного податку від 07.07.2017 року №1720343404458, витягами з ЄДР (а.с. 5, 21-22, 167-169). 
На підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 41.1 ст. 41, п. 61.1, п. 61.2 ст. 61, п.п. 62.1.3 п. 62.1 ст. 62, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. 78.2 ст. 78, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України, ст. 13 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, відповідно до наказу Головного управління ДФС у Харківській області про проведення позапланової виїзної перевірки від 21.09.2018р. №7126 та направлення від 21.09.2017 року №2502 (а.с. 83-84), в період з 24.09.2018 року по 25.09.2018 року проведена документальна позапланова виїзна перевірка діяльності самозайнятої особи-фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2013 року по 30.06.2018 року, за результатами якої складений акт № 3991/20-40-13-06-07/ НОМЕР_1 від 25.09.2018р. (а.с. 29-33). 
Відповідно до висновків акту перевірки № 3991/20-40-13-06-07/ НОМЕР_1 від 25.09.2018р., встановлені наступні порушення:
- ч 4 п. 2 ст. 6 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, а саме несвоєчасне надання звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014 рік по терміну 09.02.2015р.;
- ч. 5 п. 8 ст. 9, ч. 3 п. 1 ст. 7 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, а саме заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2014 рік (за січень-жовтень) в сумі 4226,50 грн.;
- ч.3 п.8 ст. 8 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, а саме несвоєчасне перерахування єдиного внеску за період з жовтня 2013 року (по терміну 21.01.2014р.) по червень 2018 року (по терміну 20.07.2018р.) на загальну суму 12974,75 грн.
Не погодившись з висновками акту перевірки, позивачем надані до Головного управління ДФС у Харківській області заперечення на акт перевірки (а.с. 72), за результатами розгляду яких листом від 09.10.2018р. №10020/ФОП/20-40-13-06-17 (а.с. 6-9) висновки акту перевірки викладено в наступній редакції:
- ч 4 п. 2 ст. 6 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, а саме несвоєчасне надання звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014 рік по терміну 09.02.2015р.;
- ч. 5 п. 8 ст. 9, ч. 3 п. 1 ст. 7 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, а саме заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2014 рік (за січень-жовтень) в сумі 4226,50 грн.;
- абз. 3 ст. 8 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, а саме встановлено несвоєчасне перерахування єдиного внеску за період з жовтня 2013 року (по терміну 21.01.2014р.) по жовтень 2014 року включно (по терміну 21.01.2015р.), з лютого 2015 року (по терміну 21.04.2015р.) по вересень 2015 року включно (по терміну 20.10.2015р.), з липня 2017 року (по терміну 20.10.2017р.) по червень 2018 року включно (по терміну 20.07.2018р.) на загальну суму 17201,40 грн. 
11.10.2018 року на підставі зазначених висновків акту перевірки контролюючим органом винесені наступні рішення:
- №00002361306 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності на загальну суму 170,00 грн.;
- №00002341306 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальну суму 1690,60 грн.;
- №00002351306 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким застосовані штрафні санкції у розмірі 502,27 грн. (10 %) за період з 01.10.2013р. по 31.12.2014р. та 2435,74 грн. (20 %) за період з 01.01.2015р. по 30.06.2018р. та нарахована пеня у розмірі 10763,23 грн. (а.с. 60-61, 63).
Відповідачем також було пред`явлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.10.2018 року №Ф-00000261306 усього у сумі 4226,50 грн. (а.с. 62).
Вищевказані рішення та вимогу позивачем було оскаржено до Державної фіскальної служби України, рішенням якої від 23.11.2018р. №18384/Ш/99-99-11-02-02-25 зазначені рішення від 11.10.2018 року №00002361306 та №00002341306 та вимога від 11.10.2018 року №Ф-00000261306 залишені без змін, а рішення від 11.10.2018 року №00002351306 - скасовано та відкликано з дня прийняття даного рішення, скаргу позивача - задоволено частково; Головному управлінню ДФС у Харківській області надано розпорядження винести та направити нове рішення, з урахуванням цього рішення (а.с. 12-14).  
11.04.2019 року, з урахуванням рішення ДФС України від 23.11.2018р. №18384/Ш/99-99-11-02-02-25, відповідачем було винесено нове рішення №00005571306 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким застосовані штрафні санкції у розмірі 502,27 грн. (10 %) за період з 21.01.2014р. по 15.01.2018р. та 2435,74 грн. (20 %) за період з 21.01.2015р. по 06.09.2018р. та нарахована пеня у розмірі 10763,23 грн., з відповідним розрахунком штрафних санкцій та пені (а.с. 10-11).
Рішенням Державної фіскальної служби України від 31.05.2019р. №25260/6/99-99-11-05-02-25 (а.с 15) визначено, що скарга позивача щодо скасування рішення № 00005571306 від 11.04.2019 року не підлягає розгляду Державною фіскальною службою України, оскільки питання порушене в скарзі є фактично повторним та вже вирішено по суті.
Не погодившись з рішенням № 00005571306 від 11.04.2019 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску,  позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску прийняте у повній відповідності з нормами чинного законодавства, тому за наведених обставин і правових норм вимоги позивача необґрунтовані.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку врегульовано у     Законі України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”     від 08.07.2010 року №2464-VI (надалі - Закон).
На підставі Закону розроблено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449 (надалі – Інструкція), положення якої визначають процедуру нарахування і сплати єдиного внеску, нарахування фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами  доходів і зборів.
Так, у     статті 1 Закону     визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до     п. 4 ч. 1 статті 4 Закону, платниками єдиного внеску, зокрема, є фізичні особи підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно з п. 1 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки,     порядку     та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади. 
Обов`язки, передбачені частиною другою цієї статті, поширюються, зокрема, на платників, зазначених у     пункті     4,     частини першої статті 4 цього Закону (ч. 3 ст. 6 Закону).
Статтю 7 вказаного Закону     визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої     статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування  в редакціях за спірний період передбачено розмір єдиного внеску, який для фізичних осіб – підприємців,  в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування встановлюється у розмірі 22 відсотків на суму, що визначається такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої  Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Також було передбачено, що  єдиний внесок визначається у розмірі 34,7 відсотка суми, що визначається такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати та розміру внеску, встановленого Законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід).
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
Частиною 5 пункту 8 статті 9 Закону передбачено, що періодом, за який платники єдиного внеску  - фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний рік.
Платники, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (ч. 8 ст. 9 Закону, п. 2 ч. 6 розділу IV Інструкції).
Пунктом 5 розділу IV Інструкції передбачено обчислення і строки сплати єдиного внеску фізичними особами - підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування:
1) зазначена категорія платників самостійно для себе визначає базу для нарахування єдиного внеску, яка не може бути меншою за розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, але в розмірі, не більшому за максимальну величину бази нарахування єдиного внеску;
2) платники сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Відповідно до положень ст. 25 Закону у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. 
За порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи, пеня) відповідно до Закону.
Так, згідно з ч. 3 ст. 25 Закону суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Відповідно до п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум (в редакції, що діяла до 31.12.2014 року). Після 01.01.2015 року накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум (відповідні зміни внесені Законом України від 28.12.2014 року №77-VIII).
Частиною 10 статті 25 Закону передбачено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
При цьому, строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується згідно ч. 16 ст. 25 Закону.
Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 у періоді, що перевірявся (з 01.10.2013р. по 31.10.2014р., з 13.02.2015р. по 30.09.2015р., з 03.07.2017р. по 30.06.2018р.), перебувала на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності зі сплатою єдиного податку, що не заперечується сторонами по справі.
Згідно з наданими до Київської ОДПІ м. Харкова податковими деклараціями про майновий стан та доходи, ФОП ОСОБА_1 у періоді з 01.10.2013р. по 31.12.2017р. підприємницьку діяльність не здійснювала, доходів не отримувала.
ФОП ОСОБА_1 було надано до Київської ОДПІ м. Харкова наступні звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2013-2017 роки із відповідними таблицями Додатку 5: 2013 рік – таблиця №2 Додаток 5 – за №1614040850 із нарахуванням ЄСВ в сумі 4800,76 грн. на спрощеній системі за січень-грудень; 2014 рік - таблиця №2 Додаток 5 – за №1507313353 від 14.02.2015р. без нарахувань; 2015 рік – таблиця №1 та №2 Додаток 5 – за №1602558907 від 26.01.2016р. із нарахуванням ЄСВ в сумі 3436,72 грн. на спрощеній системі за лютий-вересень; 2017 рік – таблиця №2 Додаток 5 – за №21771, №21772  від 30.01.2017р. із нарахуванням ЄСВ в сумі 4224,00 грн. на спрощеній системі за липень-грудень (а.с. 127-130, 133-136). 
Термін надання звітності за 2018 рік на дату складення акту не настав. 
В матеріалах справи наявні відповідні звіти з таблицями ФОП ОСОБА_1 за 2014 рік та 2018 рік, а саме: 2014 рік – таблиця №3 – за №82143, №82144 від 26.09.2018 року із нарахуванням за результатами проведеної перевірки в сумі 4226,50 грн. за січень-жовтень; 2018 рік – таблиця №1 Додаток 5 – за №19527, №19528 від 28.01.2019 року із нарахуванням ЄСВ в сумі 8190,60 грн. на спрощеній системі за січень-жовтень (а.с. 131-132, 137-138).
За даними інтегрованої картки платника податків з єдиного соціального внеску ФОП ОСОБА_1 (а.с. 87-93) станом на 01.01.2017р. рахується податковий борг у загальному розмірі 7663,22 грн., терміном виникнення 21.01.2014р., 23.04.2014р., 22.07.2014р., 21.10.2014р., 21.01.2015р., 21.04.2015р., 21.07.2015р., 20.10.2015р.
Здійснені позивачем перерахування єдиного соціального внеску за період з 18.10.2017 року по 06.09.2018 року в сумі 16801,58 грн. були зараховані в рахунок сплати вказаної заборгованості у порядку календарної черговості її виникнення. 
Крім того, по строку сплати 20.10.2017р., 20.01.2018р., 20.04.2018р., 20.07.2018р., зазначені перерахування позивача були зараховані у порядку календарної черговості в рахунок виникнення відповідної заборгованості.
Так, нарахування єдиного соціального внеску по строку 21.01.2014 року були сплачені позивачем – 30.09.2016р., по строку 23.04.2014р. – 18.10.2017р., по строку 22.07.2014р. – 18.10.2017р., 14.11.2017р., по строку 21.10.2014р. – 14.11.2017р., 11.12.2017р., 15.01.2018р., по строку 21.01.2015р. – 15.01.2018р., 14.02.2018р., по строку 21.04.2015р. – 14.02.2018р., 15.03.2018р., по строку 21.07.2015р. – 15.03.2018р., 23.04.2018р., по строку 20.10.2015р. – 23.04.2018р., 14.05.2018р., 14.06.2018р., по строку 20.10.2017р. – 14.06.2018р., 05.07.2018р., по строку 20.01.2018р. – 05.07.2018р., по строку 20.04.2018р. – 05.07.2018р., по строку 20.07.2018р. – 06.09.2018р.
З викладеного слідує, що протягом 2014-2018 років ФОП ОСОБА_1 здійснювала несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску.
За порушення обов`язку щодо сплати єдиного соціального внеску оскаржуваним рішенням відповідно до вимог частини 10 та пункту 2 частини 11     статті 25 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, з урахуванням рішення ДФС України від 23.11.2018р. №18384/Ш/99-99-11-02-02-25, до позивача застосовані штрафні санкції у розмірі 502,27 грн. (10 % до 01.01.2015р.) за період з 21.01.2014р. по 15.01.2018р. та 2435,74 грн. (20 % з 01.01.2015р.) за період з 21.01.2015р. по 06.09.2018р. та нарахована пеня у розмірі 10763,23 грн.
Посилання позивача на листи Головного управління ДФС у Харківській області від 31.01.2019 року №2711/ФОП/20-40-57-07-19 (а.с. 16) та Київського управління ГУ ДФС у Харківській області від 14.02.2019 року №4022/ФОП/20-40-57-06-22 (а.с. 17), як на підставу відсутності боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску, судова колегія оцінює критично та зазначає, що відповідно до змісту вказаних листів позивача повідомлено про відсутність у нього боргу станом на 31.01.2019 року, проте, як штрафні санкції та пеня за несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску нараховані контролюючим органом за інший період, а саме: з 21.01.2014р. по 06.09.2018р.
Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи, про існування боргу за період жовтень-серпень 2013-2014 роки в сумі 7327,55 грн. позивач повідомлявся, зокрема, листом від 09.09.2014 року №5498/Ш/20-34-25-23, отриманим ним 13.09.2014 року (а.с. 188-189). Також неодноразово позивачу виставлялись відповідні вимоги про сплату боргу по єдиному внеску, зокрема, від 07.08.2014 року №Ф-20-25, від 07.10.2014 року №Ф-84-25, у тому числі, на вказану суму боргу, які були предметом оскарження в податкових органах.  
За результатами оскарження зазначених вимог про сплату боргу винесені рішення Головного управління Міндоходів у Харківській області від 01.10.2014 року №6235/Ш/20-40-10-04-17, від 14.11.2014 року №7674/Ш/20-40-10-04-17, рішення ДФС України від 19.12.2014 року, відповідно до яких оскаржувані вимоги скасовані та відкликані з підстав порушення порядку складання та не відповідності таких вимог чинному законодавству; при цьому, саму суму недоїмки по єдиному внеску у розмірі 7327,55 грн. не скасовано (а.с. 188-198). 
Твердження позивача про своєчасну оплату ним єдиного соціального внеску за 2012р., за 2015р., за 2018р. є безпідставним та необґрунтованим  з огляду на наступне.
Так, відповідно до п. 8 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449, за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.
Як свідчать матеріали справи, зокрема, даннні інтегрованої картки платника податків з єдиного соціального внеску ФОП ОСОБА_1 (а.с. 87-93), сплачені позивачем суми відповідно до наданих квитанцій (а.с. 175-177, 180-181) були зараховані в рахунок сплати відповідної заборгованості у порядку календарної черговості її виникнення. 
Посилання ОСОБА_1 про протиправне нарахування відповідачем штрафних санкцій та пені, у тому числі, за період, коли вона була звільнена від сплати єдиного соціального внеску, оскільки є інвалідом 2 групи та отримує пенсію по інвалідності з 07.08.2018 року, судова колегія вважає  безпідставними та необґрунтованими виходячи з наступного.
Так, відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону, в редакції до набрання чинності Законом      № 1774-VIII від 06.12.2016: особи, зазначені у пункті 4     частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Після набрання чинності Законом № 1774-VIII від 06.12.2016, в наступній редакції: особи, зазначені у пункті 4     частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Після набрання чинності Законом № 2148-VIII від 03.10.2017, в наступній редакції: особи, зазначені у пунктах 4 та     5-1     частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого     статтею 26     Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. 
Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Як вбачається з матеріалів справи, 22.11.2018 року ФОП ОСОБА_1 звернулась до Київського управління ГУ ДФС у Харківській області з заявою, в якій просила не нараховувати єдиний соціальний внесок за 4 квартал 2018 року у зв`язку з тим, що з 07.08.2018 року є пенсіонером по інвалідності, до якої додала копію підтверджуючого документу (а.с. 19).
Контролюючим органом на підставі звернення ФОП ОСОБА_1 в інтегрованій картці платника податків з листопада 2018 року (дати звернення до контролюючого органу) були зменшені нарахування єдиного соціального внеску за 4 квартал 2018 року та в подальшому ФОП ОСОБА_1 була звільнена від нарахування єдиного соціального внеску.
Згідно даних інтегрованої картки та розрахунку штрафних санкцій та пені до оскаржуваного рішення (а.с. 11, 87-93) не вбачається нарахування відповідачем штрафних санкцій та пені за період, коли ОСОБА_1 була звільнена від сплати єдиного соціального внеску.
Разом з тим з матеріалів справи слідує, що нарахування штрафних санкцій та пені відбулось за період з 21.01.2014р. по 06.09.2018р., тобто до періоду (листопад 2018 року), коли ФОП ОСОБА_1 була звільнена від нарахування єдиного соціального внеску.
Доводи позивача про неправомірність застосування відповідачем штрафних санкцій та нарахуванні пені за оскаржуваним рішенням у періоди, коли було припинено державну реєстрацію підприємницької діяльності позивача, судова колегія до уваги не бере та зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , у періоді, що перевірявся (з 01.10.2013р. по 31.10.2014р., з 13.02.2015р. по 12.11.2015р., з 03.07.2017р. по 30.06.2018р.), була зареєстрована як фізична особа – підприємець, що підтверджується відповідними витягами з ЄДР та повідомленням про проведення державної реєстрації (Т.1, а.с. 167-170). 
Згідно даних інтегрованої картки та розрахунку штрафних санкцій та пені до оскаржуваного рішення (Т.1, а.с. 11, 87-93) не вбачається нарахування відповідачем штрафних санкцій та пені за період, коли підприємницька діяльність позивача була припинена. Виникнення податкового боргу по строку сплати 21.01.2014р., 23.04.2014р., 22.07.2014р., 21.10.2014р., 21.01.2015р., 21.04.2015р., 21.07.2015р., 20.10.2015р., 20.10.2017р., 20.01.2018р., 20.04.2018р., 20.07.2018р., не враховує періоди, коли підприємницька діяльність позивача була припинена.
Твердження позивача про те, що у нього не виникає обов`язку сплачувати внесок у мінімальному розмірі, оскільки у періоді, що перевірявся, він обрав спрощену систему оподаткування та не отримував дохід (не здійснював підприємницьку діяльність), суд не приймає, оскільки ФОП ОСОБА_1 самостійно було надано до Київської ОДПІ м. Харкова звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за період, що перевірявся, із нарахуванням єдиного соціального внеску у відповідних сумах.
Судові рішення, на які посилається позивач, щодо відсутності у фізичної особи-підприємця, які обрали спрощену систему оподаткування, обов`язку сплачувати єдиний внесок без отримання доходу (не здійснення підприємницької діяльності), стосуються правомірності нарахувань єдиного внеску контролюючим органом, яким сформовано оскаржувані податкові вимоги.
Крім того, суд зазначає, що частиною 12 статті 9 Закону та пунктом 4 частини 2 розділу IV Інструкції передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції стосовно того, що при прийнятті оскаржуваного рішення № 00005571306 від 11.04.2019 року відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені     Податковим кодексом України та Законом України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”; а застосування штрафних санкцій у розмірі 502,27 грн. (10 % до 01.01.2015р.) за період з 21.01.2014р. по 15.01.2018р. та 2435,74 грн. (20 % з 01.01.2015р.) за період з 21.01.2015р. по 06.09.2018р. та нарахування пені у розмірі 10763,23 грн., за оскаржуваним рішенням є обґрунтованим, а отже, правомірним.
Відповідно до ч. 1. ч. 2     ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України     кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених     статтею 78  цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Позивачем не доведено належними доказами протиправність оскаржуваного рішення.
В свою чергу, відповідачем було доведено належними доказами правомірність прийнятого рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені, яке є предметом розгляду даної справи.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
          Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд,  -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2019 року по справі № 520/6117/19 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін	
Судді 	   	Л.В. Любчич    О.В. Присяжнюк   	

Повний текст постанови складено  05.03.2020 року