ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 травня 2020 року           справа №200/13526/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року (повне судове рішення складено 05 лютого 2020 року у м. Слов`янську) у справі № 200/13526/19-а (суддя в І інстанції Циганенко А.І.) за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,              
                                 
                                                          УСТАНОВИВ:

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – Комісаріат), у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати добових у розмірі 35% добових у разі службового відрядження, грошових виплат резервістам за весь час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві у розмірі 1,8 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня 2019 року, одноразового грошового заохочення резервістам – 2500,00 гривень;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити добові у розмірі 35% добових у разі службового відрядження, грошових виплат резервістам за весь час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві у розмірі 1,8 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня 2019 року, одноразового грошового заохочення резервістам – 2500,00 гривень.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у період з 24 липня 2019 року по 24 серпня 2019 року знаходився на навчальних зборах з підготовки фахівців дефіцитних спеціальностей в Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (далі – Академія). За результатами проходження навчальних зборів старшому лейтенанту ОСОБА_1 видано Свідоцтво про підвищення кваліфікації №ВМ 08410370/5144-19, про те, що він в період з 25 липня 2019 року по 23 серпня 2019 року виконав програму курсів підготовки офіцерів оперативного резерву Другої черги за військово-обліковою спеціальністю «Бойове застосування механізованих з`єднань, військових частин і підрозділів Сухопутних військ Збройних Сил України» в Академії. Позивач вважав, що йому протиправно не нараховані та не виплачені добові у розмірі 35% добових у разі службового відрядження, грошові виплати резервістам за весь час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві у розмірі 1,8 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня 2019 року, та одноразове грошове заохочення резервістам в сумі 2500,00 грн.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року позовні вимоги задоволені частково.
Визнано протиправною бездіяльність Комісаріату щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 добових у розмірі 35% добових у разі службового відрядження.
Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 добові у розмірі 35% добових у разі службового відрядження з 23 липня по 24 серпня 2019 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Комісаріату щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошових виплат резервістам за весь час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві у розмірі 1,8 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня 2019 року, одноразового грошового заохочення резервістам – 2500,00 гривень та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошові виплати резервістам за весь час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві у розмірі 1,8 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня 2019 року, одноразове грошове заохочення резервістам – 2500,00 гривень – відмовлено.
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, що і на обґрунтування відзиву на позовну заяву. Наголосив, що неправильна оцінка судом фактичних обставин у справі та неповне дослідження доказів призвело до неправильного вирішення спірних правовідносин. 
Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційних скаргах, залишити без задоволення, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.
23 липня 2019 року відповідно до витягу з наказу Військового комісаріату Бахмутського об`єднаного міського військового комісаріату Міністерства оборони України № 72 «Про направлення військовозобов`язаних офіцерського складу на навчальні збори з підготовки фахівців дефіцитних спеціальностей» наказано військовозобов`язаного офіцерського складу старшого лейтенанта ОСОБА_1 призначити у команду для участі в навчальних зборах з підготовки фахівців дефіцитних спеціальностей в Академії (а.с.10).
25 липня 2019 року наказом начальника Академії вирішено позивача вважати таким, що прибув на курси підвищення кваліфікації офіцерів оперативного резерву другої черги на 30 діб з 25 липня 2019 року по 23 серпня 2019 року (а.с.12).
Відповідно до довідки Бахмутського об`єднаного міського військового комісаріату Міністерства оборони України від 04 вересня 2019 року № 1/6542 позивач в період з 23 липня по 24 серпня 2019 року (включно з урахуванням часу на проїзд до місця проведення зборів та у зворотному напрямку) пройшов навчальні збори в Академії (а.с.8).
За результатами проходження навчальних зборів старшому лейтенанту ОСОБА_1 видано Свідоцтво про підвищення кваліфікації № ВМ 08410370/5144-19 про те, що він в період з 25 липня по 23 серпня 2019 року виконав програму курсів підготовки офіцерів оперативного резерву Другої черги за військово-обліковою спеціальністю «Бойове застосування механізованих з`єднань, військових частин і підрозділів Сухопутних військ Збройних Сил України» (а.с.11).
Згідно листа Комісаріату від 14 січня 2020 року № 10/7 позивачу виплачено добові за проходження навчальних зборів за 24 липня 2019 року по 24 серпня 2019 року у розмірі 42,00 грн (дві доби) (а.с.29).
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, апеляційний суд виходить з такого.
Спершу слід зазначити, що рішення місцевого суду оскаржено лише відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Отже, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині задоволених позовних вимог. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.
Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу», в редакції Закону України № 2745-VIII від 06.06.2019, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі – Закон № 2232-XII), здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частини 2, 3, 9 статті 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:
допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;
призовники - особи, приписані до призовних дільниць;
військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;
військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;
резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.
Відповідно до частини 9 статті 2 Закону № 2232-XII громадяни України в добровільному порядку можуть проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України або інших військових формувань. Порядок відбору та прийняття на службу у військовому резерві, строки, умови та порядок її проходження, а також підстави та порядок звільнення із служби визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження громадянами України служби у військовому резерві, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. 
Згідно частини 1, 2 статті 26-1 Закону № 2232-XII громадяни України (крім тих, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації) в добровільному порядку можуть бути прийняті на службу у військовому резерві Збройних Сил України та інших військових формувань. Для цього вони мають пройти професійно-психологічний відбір, за станом здоров`я бути придатними до служби у військовому резерві та відповідати встановленим вимогам проходження служби у військовому резерві.
З особою, яка відповідає вимогам, зазначеним у частині 1 цієї статті, укладається контракт про проходження служби у військовому резерві відповідно Збройних Сил України або інших військових формувань.
Указом Президента України від 29 жовтня 2012 року № 618/2012 затверджено «Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві збройних сил України» (далі – Положення).
Згідно пункту 3 Положення громадяни проходять службу у військовому резерві у добровільному порядку, а в особливий період військовослужбовці, які звільнені із строкової військової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, - в обов`язковому порядку.
Пунктом 8 Положення визначено, що початком проходження резервістом служби у військовому резерві вважається день видання наказу керівника органу військового управління, командира (начальника) військової частини (установи) (далі - командир (начальник) військової частини (установи)) про прийняття (зарахування) громадянина на службу у військовому резерві і призначення на посаду, яка комплектується резервістами. Закінченням проходження резервістом служби у військовому резерві вважається день закінчення строку контракту або інший день, зазначений у пункті 30, абзаці другому пункту 120-1 цього Положення, але не раніше дня видання наказу командира (начальника) військової частини (установи) про звільнення резервіста зі служби у військовому резерві.
За приписами пункту 16 Положення у разі прийняття громадянина на службу у військовому резерві з ним укладається контракт про проходження громадянином України служби у військовому резерві Збройних Сил України (далі - контракт) за формою, що додається. Контракт - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, військова частина Збройних Сил України, для встановлення правових відносин під час проходження служби у військовому резерві.
Контракт не укладається при зарахуванні військовослужбовців на службу у військовому резерві відповідно до пункту 120-1 цього Положення.
Згідно пункту 120-1 Положення під час особливого періоду військовослужбовці, які були звільнені із строкової військової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, в обов`язковому порядку зараховуються до військового оперативного резерву першої черги.
Судами встановлено, що відповідно до матеріалів справи старший лейтенант ОСОБА_1 є офіцером запасу, контракт про проходження служби у військовому резерві з ним не укладався, також в особливий період позивач не був зарахований до військового оперативного резерву першої черги.
У позовній заяві зазначено, що позивач має право за час проходження навчальних зборів на отримання добових у розмірі 35% добових у разі службового відрядження, грошової виплати резервістам за весь час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві у розмірі 1,8 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня 2019 року, одноразового грошового заохочення резервістам – 2500,00 грн.
Військовозобов`язані призиваються на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори. Резервісти проходять підготовку та збори відповідно до програм у порядку, встановленому положеннями про проходження громадянами України служби у військовому резерві. Про початок та закінчення зборів військовозобов`язаних та резервістів видається відповідний наказ командира військової частини відповідно до частини 1 статті 29 Закону № 2232-XII.
Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2006 року № 1644 «Про порядок і розміри грошового забезпечення та заохочення військовозобов`язаних та резервістів, грошової виплати резервістам» (далі – Постанова № 1644) військовозобов`язаним та резервістам, призваним на збори, за кожний день перебування на зборах з урахуванням часу перебування у дорозі від військового комісаріату до місця проведення зборів і назад виплачуються добові у таких розмірах, відсотків добових у разі службового відрядження – молодшому офіцерському складу – 35%.
Резервістам за весь час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюються грошові виплати в таких розмірах (кількість прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб на 1 січня календарного року) – молодшому офіцерському складу – 1,8.
Пунктом 3 Постанови № 1644 визначено виплачувати резервістам, які виконали програму підготовки, не вчиняли правопорушень, пов`язаних із проходженням служби у військовому резерві, одноразове грошове заохочення у таких розмірах, гривень на рік – молодшому офіцерському складу – 2500 грн.
Аналогічні норми містяться в «Інструкції про умови виплати грошового забезпечення та заохочення військовозобов`язаних та резервістів, грошової виплати резервістам», затвердженої  Міністром оборони України від 12 березня 2007 року № 80.
Враховуючи вищенаведене, позивач помилково вважає, що має право на отримання грошової виплати резервістам за весь час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві, одноразового грошового заохочення резервістам, оскільки він не є резервістом.
При цьому ОСОБА_2 як військовозобов`язаний, що має військове звання молодшого офіцерського складу (частина 2 статті 5 Закону № 2232-XII), призваний на збори, має право на отримання за кожний день перебування на зборах з урахуванням часу перебування у дорозі від військового комісаріату до місця проведення зборів і назад добових у розмірі 35% відсотків добових у разі службового відрядження.
Так, відповідач не спростовує право позивача на отримання добових, проте вважає, що він має право на їх отримання лише за дні коли ОСОБА_1 не забезпечувався триразовим харчуванням за рахунок держави.
Таким доводом і обґрунтована апеляційна скарга.
Колегія суддів вважає наведену позицію відповідача помилковою, оскільки законодавством передбачена виплата добових за кожний день перебування на зборах без винятків.
Відтак, для повного та всебічного захисту прав позивача, враховуючи виплату добових за 24 липня та 24 серпня 2019 року, місцевий суд дійшов правильного висновку частково задовольнивши позов та зобов`язав Комісаріат нарахувати та виплатити ОСОБА_1 добові у розмірі 35% добових у разі службового відрядження з 23 липня по 24 серпня 2019 року, з урахуванням вже виплачених сум.
Отже, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд прийняв рішення з дотриманням як матеріального так і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                                   ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року у справі № 200/13526/19-а – залишити без змін.
Повне судове рішення – 19 травня 2020 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий суддя                                                                                 І. В. Сіваченко

Судді                                                                                            А. А. Блохін 
                                                                                                                                                                                                                                                  Т. Г. Гаврищук