ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

12 березня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 205/8061/19 (2-а/205/193/19)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: 
                                          судді-доповідача  Чумака С.Ю.,                                                                                                       суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,       
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України 
на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2019 року у справі № 205/8061/19 (2-а/205/193/19) (суддя І інстанції - Остапенко Н.Г.)
за позовом   ОСОБА_1   до  інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції 2 батальйону 1 роти Шейко Дениса Юрійовича          про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
третя особа: Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції,  
В С Т А Н О В И В:
ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Позивач звернувся до суду з позовом про скасування постанови від 08.09.2019 серії ЕАВ № 1499319 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та  накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн; справу закрити.
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2019 року позов задоволений.
Не погодившись з таким судовим рішенням, Департамент патрульної поліції  Національної поліції України подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у позові відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права, вказує, що для провадження у справах про адміністративні правопорушення характерним є специфічний вид доказу безпосередні спостереження осіб, уповноважених на складання постанови про адміністративне правопорушення. Поліцейські виявили порушення правил дорожнього руху, на яке відреагували, коли винесли постанову у справі про адміністративне правопорушення. Вказав про достатність таких доказів, оскільки позивачем не надано доказів на спростування факту вчинення ним адміністративного правопорушення. Крім цього зазначив, що зразком постанови про накладення адміністративного стягнення, наведеного у додатку 5 до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015, не передбачає внесення до нього відомостей про технічних засіб, яким здійснено фото або відеозапис.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ
8 вересня 2019 року інспектором Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції 2 батальйону 1 роти Шейко Денисом Юрійовичем   винесено постанову серії ЕАВ № 1499319, відповідно до якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, за те, що о 09:52год. керуючи транспортним засобом, рухаючись по проспекту Слобожанському, 31Д проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3.е Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України). (а.с. 6)
Законність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору у цій справі.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з відсутності доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.
НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ
Частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за проїзд на заборонний сигнал світлофора.
Пунктом 8.7.3. Правил дорожнього руху України, сигнали світлофора мають такі значення: е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.
Сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій (додаткових) секції разом з жовтим або червоним сигналом світлофора інформує водія про те, що рух дозволяється у вказаному напрямку за умови безперешкодного пропуску транспортних засобів, які рухаються з інших напрямків.
Стрілка зеленого кольору на табличці, встановленій нарівні червоного сигналу світлофора з вертикальним розташуванням сигналів, дозволяє рух у зазначеному напрямку при ввімкненому червоному сигналі світлофора з крайньої правої смуги руху (або крайньої лівої смуги руху на дорогах з одностороннім рухом) за умови надання переваги в русі іншим його учасникам, які рухаються з інших напрямків на сигнал світлофора, що дозволяє рух.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами
Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Колегія вказує, що ні відповідачем, ні третьою особою не надано до судів обох інстанцій жодних доказів в розумінні статті 251 КУпАП, які підтверджують порушення позивачем Правил дорожнього руху, наявність в його діях складу правопорушення та правомірність прийняття оскаржуваної постанови (фото, відеозапис тощо).
Відсутність доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується також і змістом оскарженої постанови, у пункті 9 якої «До постанови додаються» не зазначено жодного доказу, який додається до цієї постанови. Не вказано про наявність таких доказів також ні у відзиві на позов, ні в апеляційній скарзі.
Апеляційний суд зауважує, що саме по собі описання адміністративного правопорушення у оскаржуваній постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Судова колегія наголошує, що в силу статті 77 КАС України обов`язок доказування у даній справі покладено саме на відповідача як суб`єкта владних повноважень, тобто позивач не повинен доводити відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення.
Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що працівники патрульної поліції наділені повноваженнями щодо фіксування події адміністративного правопорушення, мають відповідні технічні засоби та спеціальні знання. 
З огляду на це, відповідач мав можливість для формування доказової бази щодо правопорушення, яке описане в оскаржуваній постанові, однак не надав ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин.
ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Оскільки доказів вини позивача у правопорушенні відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України відповідачем не надано, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, що в свою чергу свідчить про неправомірність складеної відносно останнього постанови про накладення адміністративного стягнення.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
На підставі викладеного, керуючись статями  242, 286, 272,  311,   315,   316,   321, 322 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції  Національної поліції України залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2019 року у справі № 205/8061/19 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

  Суддя-доповідач                                                            С.Ю. Чумак 

                               суддя                                                            С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                            І.В. Юрко