Постанова
Іменем  України
 
03 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 367/2867/15-ц
 
провадження № 61-41368 св 18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,                         Луспеника Д. Д., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», 
третя особа - ОСОБА_2 ,
особа, яка подала апеляційну скаргу, -публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду Київської області від 18 червня 2018 року у складі колегії суддів: Мережко М. В., Суханової Є. М., Мельника Я. С.,
 
ВСТАНОВИВ:
1        Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2015 року  ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі -                  ТОВ «Укрпромбанк»), третя особа - ОСОБА_2 , про визнання договору іпотеки припиненим та скасування заборони відчуження.
Позовна заява мотивована тим, що 14 грудня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 2242/ФКВ-07,                               за умовами якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) у формі поновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті у сумі ліміту                                            100 тис. доларів США строком до 13 грудня 2010 року. 14 грудня 2007 року                              на забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором між банком та нею було укладено договір поруки від 14 грудня 2007 року № 2242/Zфпор-07, за умовами якого вона, як поручитель, зобов`язалася солідарно                                              з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання                 по вказаному договору про надання споживчого кредиту. Крім того, кредитні зобов`язання боржника забезпечені іпотеками земельної ділянки по АДРЕСА_2 , загальною площею 0,1500 га,                 що належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності              на земельну ділянку від 07 липня 2006 року - іпотечний договір від 14 грудня              2007 року № 2242/1/Zфквіп-07 та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1500 га, що належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 07 липня 2006 року - іпотечний договір від 14 грудня 2007 року                  № 2242/2/Zфквіп-07.
30 червня 2010 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі -              ПАТ «Дельта Банк»), ТОВ «Укрпромбанк» та Національний банк України уклали договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк»                на користь ПАТ «Дельта Банк», за умовами якого до останнього перейшло права вимог, зокрема, за кредитним договором від 14 грудня 2007 року                                       № 2242/ФКВ-07 та за договорами на його забезпечення.
Зазначала, що внаслідок допущеної технічної помилки у акті приймання-передачі кредитних договорів, договорів застави (іпотеки), поруки, кредитних справ від 23 вересня 2010 року № 689, іпотечний договір від 14 грудня 2007 року № 2242/2/Zфквіп-07 у переліку переданих на користь ПАТ «Дельта Банк» правочинів зазначений не був, а отже, виходячи з даних юридичних фактів, іпотекодержателем його залишився ТОВ «Укрпромбанк».
29 березня 2013 року ПАТ «Дельта Банк», як новий кредитор, звернулося                            в Печерський районний суд м. Києва з позовом до ОСОБА_2                                          та ОСОБА_1 , як поручителя за договором поруки, про стягнення заборгованості за кредитним договором. Під час розгляду справи після позасудового врегулювання фінансових взаємовідносин між сторонами спору було укладено декілька договорів відступлення, на підставі яких право вимоги  за зазначеним кредитним договором поетапно переходило від товариства                     з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»                      до товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнескомсервіс», а від нього -            до ОСОБА_2 , унаслідок чого кредитор та боржник за кредитним договором від 14 грудня 2007 року № 2242/ФКВ-07 поєдналися в одній особі,   що згідно зі статтею 606 ЦК України стало наслідком припинення зобов`язання ОСОБА_2 за даним кредитним договором у повному обсязі. 
Вказувала, що оскільки припинено право держателя застави (іпотеки),                           то іпотека за договором від 14 грудня 2007 року № 2242/2/Zфквіп-07                                   та обтяження за ним теж підлягають припиненню з внесенням відповідних даних до державного реєстру.
На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила суд визнати іпотеку земельної ділянки по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1500 га, яка їй належить на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 07 липня 2006 року, за іпотечним договором від 14 грудня 2007 року № 2242/2/Zфквіп-07 припиненою та виключити                              із державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про заборону відчуження зазначеної земельної ділянки накладену 14 грудня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Німченко О. Є. .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 29 грудня 2015 року   (у складі судді Кухленка Д. С.) позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано іпотеку земельної ділянки по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1500 га, що належить іпотекодавцю - ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 07 липня 2006 року, за іпотечним договором від 14 грудня 2007 року № 2242/2/Zфквіп-07 припиненою. Виключено із Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про заборону відчуження земельної ділянки по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1500 га, що належить іпотекодавцю - ОСОБА_1                  на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку                                 від 07 липня 2006 року, накладену 14 грудня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Німченко О. Є. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наслідком врегулювання фінансових відносин між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк» є припинення основного зобов`язання ОСОБА_2 за кредитним договором від 14 грудня 2007 року № 2242/ФКВ-07. Отже, усі заходи забезпечення такого зобов`язання припиняються. Відтак, іпотека за іпотечним договором від 14 грудня 2007 року № 2242/2/ Zфквіп-07 та обтяження за ним підлягає припиненню з внесенням відповідних даних до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Короткий зміст судового рішення апеляційної інстанцій
Рішенням апеляційного суду Київської області від 18 червня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк», яке не було залучене до участі у справі, задоволено. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29 грудня 2015 року скасовано й ухвалено нове. У задоволенні позову ОСОБА_1                до ТОВ «Укрпромбанк», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання договору іпотеки припиненим та скасування заборони відчуження відмовлено.
Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи                  в задоволенні позову, виходив із того, що згідно з договором від 30 червня             2010 року про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», передачі підлягали іпотечні договори на дві земельні ділянки по АДРЕСА_1 , однак, невнесення до акту приймання-передачі від 23 вересня 2010 року № 689 даних                                    про іпотечний договір №2242/2/Zфквіп-07 є лише технічною помилкою,                        яка призвела до неповної фактичної передачі документів, а, відтак,                                ПАТ «Дельта Банк» є іпотекодержателем спірної земельної ділянки.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі  ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить оскаржувану постанову Апеляційного суду Київської області скасувати із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.
Інші учасники справи судові рішення не оскаржили.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 13 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 367/2867/15                                               з Ірпінського міського суду Київської області. 
У вересні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
У квітні 2020 року, згідно з протоколом автоматизованого розподілу, справа передана судді-доповідачеві. 

 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що ПАТ «Дельта Банк»                        не є іпотекодержателем спірної земельної ділянки, оскільки згідно з актом приймання-передачі від 23 вересня 2010 року № 689 до ПАТ «Дельта Банк» передавався лише один договір від 14 грудня 2007 року № 2242/1/Zфквіп-07. Інша земельна ділянка зареєстрована на ТОВ «Укрпромбанк», а тому право                       у ПАТ «Дельта Банк» для задоволення вимог за іпотекою не виникло та його звернення до суду є передчасним. 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
У жовтні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1                       на касаційну скаргу, в якому вона навела свої аргументи та доводи у справі.
 
2        Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України редакції під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним                і обґрунтованим.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.
За змістом частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.
Судами установлено, що 14 грудня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк»                               та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 2242/ФКВ-07,                                      на забезпечення виконання кредитних зобов`язань якого між банком                                та ОСОБА_1 було укладено: договір поруки від 14 грудня 2007 року, договір іпотеки земельної ділянки від 14 грудня 2007 року №2242/1/Zфквіп-07 по АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 та договір іпотеки земельної ділянки від 14 грудня 2007 року №2242/2/Zфквіп-07 по АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 
30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк»                                           та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань, за умовами якого на користь ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором від 14 грудня 2007 року                     № 2242/ФКВ-07 у тому числі і за договорами на його забезпечення. 
Згідно з актом приймання-передачі кредитних договорів, договорів застави (іпотеки), поруки, кредитних справ від 23 вересня 2010 року №689                                   ТОВ «Укрпромбанк» передав, а ПАТ «Дельта Банк» прийняв зазначені правочини згідно з реєстром.
Доводи касаційної скарги про те, що ПАТ «Дельта Банк»                                                                   не є іпотекодержателем спірної земельної ділянки, оскільки відповідно                          до акту приймання-передачі від 23 вересня 2010 року № 689 йому передано лише один іпотечний договір від 14 грудня 2007 року № 2242/1/Zфквіп-07                       на земельну ділянку по АДРЕСА_2 ,                                що належить ОСОБА_2 ,безпідставні, оскільки згідно із додатком № 2                            до договору про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» від 30 червня 2010 року передано дві земельні ділянки, які забезпечують зобов`язання по кредитному договору від 14 грудня 2007 року.
При цьому, витягами про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек підтверджується реєстрація обох земельних ділянок, які є предметами іпотеки,  за ТОВ «Укрпромбанк», що не порушує право ПАТ «Дельта Банк» на задоволення його вимог за іпотекою.
Інші доводи касаційної скарги  ОСОБА_2 висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а направлені                 на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновку суду не спростовують. 
Керуючись статтями 400, 401, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанову Апеляційного суду Київської області від 18 червня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Б. І. Гулько
 
Р. А. Лідовець
 
Д. Д. Луспеник