У Х В А Л А  
05 червня 2020 року
м. Київ
справа № 621/2572/19
провадження № 61-8092ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 12 грудня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
В С Т А Н О В И В :
У вересні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»          (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)звернулося до суду із позовом про стягнення заборгованості.
Позов обгрунтований тим, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву від 28 грудня 2009 року № б/н, згідно з якою отримав кредит у розмірі 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що відображається у розрахунку заборгованості за договором. Станом на 28 травня 2019  заборгованість за кредитним договором становить 127 823,54 грн, яка складається з: 13 949,98 грн - заборгованості за кредитом, 113 873,56 грн - заборгованості за відсотками за користування кредитом з 28 грудня 2009 до 31 січня 2017 року.
Заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 12 грудня 2019 року, з яким погодився суд апеляційної інстанції, позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 13 949,98 грн заборгованість за кредитним договором від 28 грудня 2009 року №б/н. В іншій частині позову відмовлено.
Суди дійшли висновку, що відсутні підстави вважати, що під час укладення договору від 28 грудня 2009 року № б/н з ОСОБА_1 АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Позивач не довів укладення між сторонами договору кредиту на зазначених на обґрунтування позову умовах і правилах, які мають мінливий характер.
У травні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 12 грудня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму дляпрацездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 1 січня 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 102,00 грн.
Предметом спору у зазначеній справі є стягнення з відповідача на користь позивача 127 823,54 грн кредитної заборгованості. Ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Доводи заявника у касаційній скарзі про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, є безпідставними, оскільки з метою забезпечення єдності правозастосовчої практики Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зробила правовий висновок, згідно із яким Умови та правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки оскаржувані АТ КБ «ПриватБанк» рішення Зміївського районного суду Харківської області від 12 грудня 2019 року та постанова Харківського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року постановлені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 12 грудня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостівідмовити.
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                              А. С. Олійник
 
          О. В. Ступак
 
          Г. І. Усик