УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/16839/19
Провадження № 22-ц/4820/1085/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 червня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Купельського А.В. (суддя-доповідач),
Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,
секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 8 квітня 2020 року (суддя Приступа Д.І.) у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та майнової шкоди,
в с т а н о в и в :
У червні 2019 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що неправомірними діями слідчого СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області Кондратюк М.А., які полягали у винесенні постанови про закриття кримінального провадження №12016240010004780, яка потім була скасована ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду, йому завдано моральної шкоди, яку позивач оцінює 1 000 000 000 грн. Завдана моральна шкода полягає у моральних стражданнях, перенесених під час читання постанови слідчого, порушенні честі та гідності позивача, а також порушенні таких прав: права споживача на доброякісну послугу від органів державної влади в частині правомірності та добросовісності; права на гідність та інші немайнові права.
Завданими діями слідчого СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області позивачу завдано і майнової шкоди.
У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути на його користь з Державного бюджету України через Державну казначейську службу 1 000 000 000 грн. моральної шкоди та 60 024 грн. майнової шкоди, завданої незаконним рішенням слідчого СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області Кондратюк М.А., судові витрати та видатки і можливі податки, платежі та збори покласти на відповідачів.
       Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 8 квітня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Вважає вказане рішення незаконним, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, саме рішення не відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України.
Посилається на те, що внаслідок винесення судом оскаржуваного рішення порушено його права: на правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність працівників органів державної влади; право споживача на доброякісну послугу від органів державної влади України в частині правомірності та добросовісності; конституційне право на свободу пересування територією України; право на честь і гідність, інші немайнові права; право на справедливий суд.
У скарзі зазначено, що відповідно до презумпції завдавача шкоди не позивач доводить вину відповідача, а відповідач доводить відсутність своєї вини. Натомість, відповідачем не надано жодного доказу на противагу тим доказам, які надав до суду позивач. 
Апелянт, посилаючись на ст. 23 ЦК України, зазначає, що моральна шкода підлягає безумовному відшкодуванню, оскільки ця правова норма повинна поширюватись на будь-які цивільно-правові відносини, в якій тій чи іншій особі завдано моральної шкоди. Посилаючись на практику ЄСПЛ ОСОБА_1 вказує на те, що в разі порушення прав через протиправну діяльність, в тому числі, протиправне рішення/бездіяльність органу або посадової особи, які діють від імені держави, виникає презумпція спричинення моральної шкоди незаконним рішенням/рішенням/дією/бездіяльністю відповідного органу держави.
За доводами апеляційної скарги місцевий суд формально послався на норми матеріального і процесуального права та не навів переконливих доводів для ухвалення рішення.
У відзиві на апеляційну скаргу ГУНП в Хмельницькій області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 8 квітня 2020 року залишити без змін як законне та обґрунтоване.
Зазначає, що в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок між такою поведінкою та заподіяною шкодою. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Крім того відповідач зазначає, що прийняття слідчим СВ ГУНП в Хмельницькій області відповідного рішення, яке було скасоване у зв`язку з процесуальними порушеннями, не свідчить про завдання позивачу шкоди та не підтверджує підстави для її відшкодування. Оскарження рішення є правом особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування.
В судове засідання сторони не з`явились, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином. 
У відповідності до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не здійснювалось.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 Цивільного кодексу України.
Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Згідно з статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.
Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Кожна сторона, відповідно до ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 того ж кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 10 листопада 2017 року скасовано постанову слідчого СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області Кондратюк М.А. від 5 вересня 2017 року про закриття кримінального провадження №12016240010004780 (а. с. 10). 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, що відносно позивача були вчинені неправомірні дії, і йому завдано шкоди. Позивач не довів достатніми та допустимими доказами факт заподіяння йому шкоди та її розміру.
       З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд. 
Відповідно до ч.6 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду відшкодовується на загальних підставах.
При цьому, існує законодавчо визначений механізм контролю за законністю прийнятих процесуальних рішень відповідною посадовою особою органу досудового слідства при здійсненні кримінального провадження. Заінтересована особа має право в порядку, передбаченому КПК України звернутися зі скаргою на процесуальні рішення, дії або бездіяльність уповноваженої особи органу досудового слідства (слідчого), вчинені нею під час кримінального провадження, зокрема, до суду.
Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) слідчих, вчинених при проведенні досудового слідства у конкретній справі, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.
У випадку, якщо помилки посадової особи органу досудового слідства (в даному випадку слідчого) неможливо виправити в такий спосіб, такі порушення повинні вирішуватися поданням позову незадоволеної особи проти держави.
Враховуючи зміст вищевказаних норм ЦК України, у цьому виді деліктних зобов`язань необхідно довести як наявність шкоди, так і її заподіяння, причинний зв`язок внаслідок протиправного рішення дії або бездіяльності конкретно визначеної посадової особи.
Судом зазначеного не встановлено.
Посилання апелянта, що внаслідок винесення судом оскаржуваного рішення порушено його права: на правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність працівників органів державної влади; право споживача на доброякісну послугу від органів державної влади України в частині правомірності та добросовісності; конституційне право на свободу пересування територією України; право на честь і гідність, інші немайнові права; право на справедливий суд, є загальним припущенням та не є підставою для скасування рішення суду.
Твердження ОСОБА_1 , що відповідно до презумпції завдавача шкоди не позивач доводить вину відповідача, а відповідач доводить відсутність своєї вини, натомість, відповідачем не надано жодного доказу на противагу тим доказам, які надав до суду позивач, є безпідставним. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За положеннями ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Перелічені норми процесуального закону означають, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суду належить постановити рішення у справі на користь протилежної сторони, розтлумачивши на її користь усі припущення, що не були доведені позивачем під час розгляду справи. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі: проте, доведення підстав позову покладається на позивача, якщо правило про протилежне не міститься у певному законодавчому приписі.
Тягар доказування позивача виникає з моменту пред`явлення позову, а відповідача – після того, як останній вважатиме надану позивачем сукупність доказів загрозливою для свого стану. На підставі правила про розподіл доказового тягаря формується позиція сторін у справі, надаються і вивчаються докази, а також приймається судове рішення. Відповідно, правило розподілу тягаря доказування організовує весь процес – від моменту пред`явлення позову до прийняття судового рішення.
Суд визнає позов необґрунтованим, якщо позивач не доведе зворотного. Відповідач може заперечувати проти позову, в тому числі шляхом заяви про існування обставин, які позивачем не зазначені та які перешкоджають задоволенню позову. Такі обставини суд визнає існуючими, якщо відповідачем вони будуть доведені.
Доводи апеляційної скарги про те, що в разі порушення прав через протиправну діяльність, в тому числі, протиправне рішення/бездіяльність органу або посадової особи, які діють від імені держави, виникає презумпція спричинення моральної шкоди незаконним рішенням/рішенням/дією/бездіяльністю відповідного органу держави, є безпідставним. Хмельницький міськрайонний суд усунув порушення вимог КПК України в передбачений процесуальним законом спосіб (ухвалою суду від 10 листопада 2017 року постанову слідчого СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області Кондратюк М.А. від 5 вересня 2017 року про закриття кримінального провадження №12016240010004780 скасовано), що саме по собі не може бути самостійною підставою для стягнення на користь позивача моральної шкоди.
Крім того, чинним законодавством, а саме нормами КПК України, передбачено механізм захисту порушеного права особи шляхом звернення зі скаргою на постанову слідчого у встановленому нормами КПК України порядку, яке позивачем було реалізовано. Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) слідчих, вчинених при проведенні досудового слідства у конкретній справі, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю, а також не тягне за собою наслідків цивільно-правового характеру. Також це не є доказом того, що дії чи бездіяльність органу державної влади порушили законні права та інтереси позивача.
Твердження апелянта про те, що місцевий суд формально послався на норми матеріального і процесуального права та не навів переконливих доводів для ухвалення рішення, не може бути підставою для скасування судового рішення. Місцевим судом встановлено обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, встановлено характер спірних правовідносин, досліджено докази та пояснення сторін. Судом застосована правова норма, що підлягає застосуванню до цих правовідносин. Крім того, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
Отже, на думку апеляційного суду вірним є висновок суду першої інстанції, що позивачем не надано належних та допустимих доказів завдання йому матеріальної чи моральної шкоди. Так, у позовній заяві позивачем не зазначено, з яких саме міркувань моральна шкода визначена у розмірі 1 000 000 000 грн. Докази, що підтверджують факти та наявність заподіяної шкоди у вигляді допущених переживань та страждань, яких зазнав позивач, відсутні.
Зважаючи на зазначене, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 є правильним, оскільки позивач не довів достатніми та допустимими доказами факт заподіяння йому шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між прийнятим слідчим рішенням та настанням шкоди. 
Сам по собі факт винесення слідчим СВ постанови про закриття кримінального провадження та наявність ухвали Хмельницького міськрайонного суду, якою її скасовано, не свідчить про незаконність дій відповідача, оскільки дана ухвала постановлена з процесуальних підстав, не свідчить про заподіяння шкоди позивачу, а також і про причинний зв`язок із заподіяною майновою та моральною шкодою.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про обґрунтованість позову, а стосуються переоцінки доказів.
Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору. 
       Оскільки судове рішення правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування. 
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 8 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення. 
Повне судове рішення складено 10 червня 2020 року.

 
Судді А.В. Купельський 

 
Т.О. Янчук

 
О.І. Ярмолюк