У Х В А Л А
25 травня 2020 року
м. Київ
справа № 679/1231/19
провадження № 61-5925ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16 жовтня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від імені і за довіреністю якого діє відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція» про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
В С Т А Н О В И В :
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позов обгрунтований тим, що з 21 червня1993 року до 14 листопада 2012 року ОСОБА_1 працював у транспортному цеху відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» (далі - ВП Хмельницька АЕС) на посаді водія.
З 14 грудня 2012 року переведений на посаду інженера з експлуатації служби фізичного захисту (далі - СФЗ) та після підвищення кваліфікації інженером з експлуатації 2 категорії СФЗ і за ним була закріплена зміна «Д». 
30 березня 2018 року його ознайомлено із розпорядженням начальника СФЗ Круглова І. В. від 29 березня2018 року про його переведення у резервну зміну «Е», про що він вчинив запис «незаконне переведення» та приступив до роботи згідно графіку.
Позивач вважає, що з того часу ставлення до нього зі сторони керівництва СФЗ є упередженим і при проведенні чергових перевірок знань правил радіаційної безпеки та правил охорони праці йому ставили незадовільні результати і відсторонювати від роботи. Розпорядженням начальника СФЗ Круглова І. В. від 01 березня 2019 року № 38 його відсторонено від роботи «у зв`язку з незадовільним результатом чергової перевірки знань з ПНЯРБ, ПТЕ, ППБ, ФЗ» та встановлено термін підготовки повторної перевірки знань до 01 квітня 2019 року. Після повторної перевірки знань з ПНЯРБ, ПТЕ, ППБ, ФЗ йому призначено ще одну позачергову повторну перевірку знань 17 квітня 2019 року, під час якої він отримав незадовільну оцінку: «не знає». Від запропонованих посад непромислової групи позивач відмовився, оскільки розцінив це як спосіб принизити його честь і гідність, що стало підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади інженера з експлуатації 2 категорії СФЗ відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України. Врахувати результати проведеної у 2016 році атестації, згідно з якою він повністю відповідав вимогам посаді інженера з експлуатації 2 категорії СФЗ керівництво відмовилось. 
ОСОБА_1 зазначає, що такими діями йому завдано моральну шкоду. Тому позивач просив суд скасувати наказ про його звільнення, поновити його на посаді інженера з експлуатації 2 категорії СФЗ, стягути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 липня 2019 року та відшкодувати моральну шкоду.
Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16 жовтня 2019 року,  з яким погодився суд апеляційної інстанції, в позові ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовивши в позові, суд першої інстанції встановив обов`язок позивача проходити відповідну перевірку знань та отриманим ним незадовільних оцінок за результатами таких перевірок. Однак, належних та достатніх доказів на підтвердження упередженого ставлення до позивача зі сторони керівництва СФЗ, що вплинуло на незадовільну оцінку його знань він не надав, тому суд дійшов висновку про правомірність підстав звільнення ОСОБА_1 відповідно до пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України.
25 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16 жовтня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 лютого 2020 року.
Касаційна скарга подана у передбачений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, судовий збір сплачено.
Згідно з частиною другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу. Якщо разом з касаційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття касаційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Як на підставу касаційного оскарження, заявник посилається на те, що суди попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року, провадження № 6-33цс14.
Також, ОСОБА_1 зазначає, що судами не з`ясовано обставини справи та належним чином не досліджені докази, які мають значення для її вирішення, суд необґрунтовано відхилив його клопотання про дослідження доказів, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, а саме, посилаючись на положення, яке втратило чинність.
Таким чином, підставами касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій зазначені у пункті 1 частини другої статті 389 та пунктах 3, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України, що свідчить про виконання ним вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України щодо форми та змісту касаційної скарги.
Касаційну скаргу подано з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження. 
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В:
Відкрити касаційне провадження у вказаній справі.
Витребувати із Нетішинського міського суду Хмельницької області цивільну справу № 679/1231/19 за позовом  ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від імені і за довіреністю якого діє відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція» про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 25 червня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                     А. С. Олійник
 
         С. О. Погрібний
 
         В. В. Яремко