Ухвала
 
28 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 310/1912/19
провадження № 61-3370ск20
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:                                                 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 листопада 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 04 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні та володінні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про вселення та усунення перешкод у здійсненні права користування житловим будинком,
 
ВСТАНОВИВ:
 
В березні 2019 року ОСОБА_2 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнили, до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні та володінні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
 
В обґрунтування позовних вимог зазначали, що їм належить право власності на 1/4 частину кожному житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , та додатково 1/2 частка домоволодіння зареєстрована за ОСОБА_2 
Вказували, що ОСОБА_3 зареєстрований за вищевказаною адресою, проте з квітня 2011 року не мешкає у спірному будинку. З квітня 2011 року по березень 2019 року жодних позовів про вселення, усунення перешкод у праві користування спірним житлом до суду відповідач не подавав та юридично визначених правових заходів, які б свідчили про намір мешкати у будинку, не вживав. Замки з 2011 року не змінювали, особистих речей ОСОБА_3 в будинку немає.
 
ОСОБА_3 набув право користування житлом як член сім`ї ОСОБА_2 , оскільки був її чоловіком, але з 22 березня 2011 року шлюб між сторонами розірвано, сімейні відносини були припинені, спільним побутом та сімейним життям сторони не пов`язані та відповідач добровільно покинув житло.
 
Наявність реєстрації відповідача не дає змогу отримати субсидію, відповідач комунальні послуги не сплачує.
 
На підставі зазначеного просили усунути їм перешкоди у здійсненні права користування та володіння житловим будинком, припинивши сервітут ОСОБА_3 у вигляді права користування житловим будинком АДРЕСА_1 та визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
 
В травні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про вселення та усунення перешкод у здійсненні права користування житловим будинком.
 
В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначав, що у зазначеному домоволодінні був зареєстрований як член сім`ї власника та проживав з 2003 року.
 
Приблизно 17 квітня 2011 року ОСОБА_2 разом зі своїм сином ОСОБА_4 , використовуючи фізичну перевагу, не пустила його додому, після чого змінила кодовий замок на хвіртці домоволодіння та всі замки від вхідних дверей, у зв`язку з чим він був вимушений тимчасово переїхати до іншого місця проживання.
 
В серпні 2011 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 вересня 2011 року, зміненим в частині правового обґрунтування рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 12 жовтня 2011 року, у задоволенні вказаного позову було відмовлено.
Зазначав, що неодноразово намагався самостійно вселитися до спірного домоволодіння, у зв`язку з чим звертався до поліції. Крім того, звертався до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя, але йому було відмовлено в задоволенні позову.
 
У 2018 році ОСОБА_2 повторно звернулась до суду із позовом про визнання його таким, що втратив право користування житлом, який рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 серпня 2018 року було задоволено частково. Постановою Запорізького апеляційного суду від 15 січня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позову відмовлено.
 
Він не втрачав інтересу до спірного житла та наміру проживати в ньому.
 
З травня 2013 року по грудень 2017 року тимчасово проживав у квартирі АДРЕСА_2 , де здійснював догляд за ОСОБА_5 , яка є матір`ю його першої дружини, та яка після перенесених інсульту та інфаркту та перелому стегнової кістки потребувала постійного догляду.
 
На підставі зазначеного просив вселити його до домоволодіння АДРЕСА_1 , зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_2 або інших членів їх сім`ї не чинити перешкод у користуванні домоволодінням шляхом зміни кодів на замку хвіртки або нацькування собаки та зобов`язати передати ОСОБА_3 ключі від вхідних дверей домоволодіння, вирішити питання про судові витрати.
 
Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 листопада 2019 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_2 залишено без задоволення, зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Вселено ОСОБА_3 до домоволодіння АДРЕСА_1 . Вирішено питання судових витрат.
 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 04 лютого 2020 року рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 листопада 2019 року у цій справі змінено в частині правового обґрунтування підстав відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні та володінні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В іншій частині рішення залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що правильно встановивши обставини справи, суд першої інстанції помилково застосував норми матеріального права, зокрема положення статей 71, 72 ЖК України, які не підлягали застосуванню та не застосував норми матеріального права, зокрема статті 405, 406 ЦК України, на які позивачі за первісним позовом посилались в уточненій позовній заяві.
 
18 лютого 2020 року ОСОБА_2 , ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку звернулися до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 листопада 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 04 лютого 2020 року в зазначеній вище справі.
 
В касаційні скарзі заявники посилаються на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказують, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року в справі № 357/7940/16-ц, від 14 серпня 2019 року в справі № 702/101/18, від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц, від 06 березня 2019 року в справі № 319/1589/17, від 03 квітня 2019 року в справі № 753/11812/17.
 
Касаційна скарга подана в передбачений законом строк та з дотриманням вимог щодо її форми і змісту. Судовий збір сплачено.
 
Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.
 
За таких обставин касаційне провадження у зазначеній справі необхідно відкрити.
 
Крім того касаційна скарга містить клопотання про зупинення виконання рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 листопада 2019 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 04 лютого 2020 року. 
 
Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.
 
Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Частиною першою статті 436 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
 
Заява (клопотання) про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії має містити обґрунтування необхідності зупинення виконання рішення або зупинення його дії, такими мотивами, зокрема, може бути відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання судового рішення, неможливість повороту виконання рішення у разі його скасування тощо.
 
Отже, метою вирішення питання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії є недопущення порушення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів особи, яка подала касаційну скаргу та інших осіб, які беруть участь у справі, якщо такі наслідки можуть настати у зв`язку з виконанням (дією) судового рішення.
 
З урахуванням завдань та основних засад цивільного судочинства, визначених частинами першою, третьою статті 2 ЦПК України, вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії, суд касаційної інстанції враховує необхідність у цьому, зокрема, у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки. Клопотання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії має бути мотивованим та містити обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, які підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема, у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду може бути надано копію такої постанови. 
 
Оскільки заявником не наведено обґрунтованих підстав зупинення виконання рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 листопада 2019 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 04 лютого 2020 року, а також не додано доказів, які б підтверджували необхідність зупинення виконання судових рішень, за яких суд касаційної інстанції може зупинити виконання оскаржуваних судових рішень, то клопотання задоволенню не підлягає.
 
Керуючись статтями 389, 390, 394, 395 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Відкрити касаційне провадження у даній справі.
 
Витребувати із Бердянського міськрайонного суду Запорізької області цивільну справу № 310/1912/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні та володінні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про вселення та усунення перешкод у здійсненні права користування житловим будинком.
 
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зупинення виконання рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 листопада 2019 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 04 лютого 2020 року відмовити.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 24 березня 2020 року. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         А. І. Грушицький
 
В. В. Сердюк
 
І. М. Фаловська