КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

  Справа №361/7961/19                                                                        Головуючий у І інстанції Василишин В.О.
  Провадження №22-ц/824/157/2020                                                   Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
 01 червня 2020року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:
 
судді-доповідача                                      Голуб С.А.,  
          суддів:                                                      Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О., 
         за участі секретаря судового засідання   Сакалоша Б.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2019 року про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна,
 
ВСТАНОВИЛА:
 
У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що 03 лютого 2015 року продала належну їй на праві власності квартиру, а отримані кошти віддала сину для придбання ним квартири. Разом з тим, після розірвання шлюбу,  її  сина з дочкою відповідача, ОСОБА_2 стало відомо про те, що квартира на придбання якої нею були надані грошові кошти, була зареєстрована  на ім`я ОСОБА_1 .
Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 безпідставно, без згоди та без відома використала належні позивачу грошові кошти, що стало підставою для звернення до суду з позовом з метою захисту порушених прав.
На підставі викладеного в позові, ОСОБА_2 просить суд першої інстанції стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 550000 грн.
Одночасно зі зверненням до суду з позовом ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову. Свою заяву обґрунтовувала тим, що відповідач здійснить відчуження належного їй на праві власності майна, внаслідок чого можливе рішення суду в даній справі виконане не буде.
На підставі викладеного в заяві про забезпечення позову, ОСОБА_2 просила суд першої інстанції забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_1 в межах заявлених позовних вимог у розмірі 22000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 31 жовтня 2019 року становить 550000 грн.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2019 року заяву про забезпечення позову було задоволено та накладено арешт на майно ОСОБА_1 в межах заявлених позовних вимог у розмірі 22000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 31 жовтня 2019 року становить 550000 грн.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції задовольняючи заяву про забезпечення позову послався лише на норми процесуального права та не навів жодних мотивів з яких виходив при прийнятті відповідного рішення. Такі дії суду першої інстанції не відповідають меті застосування правового інституту забезпечення позову та призвели до втручання у право власності.
Окрім того, у заяві про забезпечення позову не зазначено жодної пропозиції щодо зустрічного забезпечення, а також не з`ясовано чи є співмірними обрані заявником заходи забезпечення позову з заявленими позовними вимогами, та чи призведе невжиття таких заходів до утруднення виконання можливого рішення суду.
На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.
В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 , в якому зазначено, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а зазначені в ній обставини не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, яка постановлена з дотриманням норм процесуального права.
Також зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову призвело б до того, що право власності на майно, що було придбано частково за рахунок належних їй коштів та яке зареєстровано за ОСОБА_1 може бути безперешкодно відчужене.
         На підставі викладеного у відзиві ОСОБА_2 просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Бабій М.В. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. 
Представник позивача адвокат Боярова А.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.
         Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи таке.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову та накладаючи арешт на майно відповідача в межах суми стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття таких заходів призведе до утруднення виконання можливого рішення суду.
         Суд апеляційної інстанції не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції враховуючи таке.
  Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.
При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.
Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. 
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). 
Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору між сторонами є стягнення грошових коштів. При цьому в позовній заяві не зазначені докази, якими позивачка буде доводити свої вимоги, а саме такі, які б підтверджували безпідставне набуття  відповідачкою майна (грошей), які належали позивачці. Зазначення таких доказів є необхідним також для вирішення питання про забезпечення позову. Тобто суд при вирішенні питання про забезпечення позову має пересвідчитись в реальності існування спору між сторонами, а не надуманості позовних вимог. Тимчасове обмеження особи у розпорядженні її власністю може бути здійснено лише у випадку, якщо є факти, які вказують на те, що особа діє недобросовісно і здійснює дії, направленні на уникнення виконання можливого рішення суду. За  відсутності таких фактів, обмеження власника у праві розпорядження своїм майном є невиправданим втручанням у право власності.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
В заяві про забезпечення позову, ОСОБА_2 зазначала, що у неї є підстави вважати, що відповідач у справі дізнавшись про даний позов безперешкодно відчужить належне їй на праві власності нерухоме майно.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем у справі при зверненні до суду з заявою про забезпечення позову не було надано беззаперечних доказів, які б свідчили про те, що відповідач має намір відчужити належне їй на праві власності майно з метою унеможливлення виконання можливого рішення суду.
З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та накладення арешту на все майно відповідача в межах суми стягнення, не перевіривши при цьому співмірність заявлених позовних вимог із вжитими заходами забезпечення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладені норми права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову була постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову. 
Керуючись ст.ст. 149, 150, 157, 374, 376, 382, 383, 384 України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2019 року про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна залишити без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 02 червня 2020 року.

 

Суддя-доповідач

Судді: