КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 ПОСТАНОВА 
  ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
Справа №  372/1506/19  Головуючий у суді першої інстанції: Потабенко Л.В.
Апеляційне провадження №: 22-ц/824/6493/2020 Доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
27 травня 2020 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:
Головуючого судді                                      Гаращенка Д.Р.
суддів                                                            Невідомої Т.О., Пікуль А.А.
розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 15.01.2020 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення донарахувань з неповернутої суми за час невиконання судового рішення,
 
ВСТАНОВИЛА:
 
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення донарахувань з неповернутої суми за час невиконання судового рішення. 
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24.04.2018 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача 41 338,98 грн., яка складається з основної суми боргу 36 995,00; процентів від суми позики на рівні ставки НБУ в розмірі 2 035, 23 грн., інфляційних збитків в розмірі 1 883, 05 грн.; 3 % річних в розмірі 425, 70 грн. та судові витрати в сумі 9 040,00 грн. 
Відповідач ухилявся від виконання рішення суду від 24 квітня 2018 року, що встановлено постановою Київського апеляційного суду у справі про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України. 
06.03.2019 ОСОБА_2 повністю погасив борг за рішенням суду від 24.04.2018 на розрахунковий рахунок Обухівського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області. 
Оскільки рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 квітня 2018 року виконано з тривалим запізненням, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача кошти з урахуванням встановленого індексу інфляції, 3% річних та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань на рівні облікової ставки НБУ за період з 01.01.2018 по 05 березня 2019 року у сумі 13 036,60 грн. з яких: 4 228,25 грн. - сума встановленого індексу інфляції за весь час прострочення з 01.01.2018 по 05.03.2019 (включно); 1 304,45 грн. - 3% річних від простроченої суми; 7 503,90 грн. - пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань на рівні облікової ставки НБУ.
Також просив стягнути понесені судові витрати у сумі 768,40 грн. - сплаченого судового збору, 3 250,00 грн. витрат на правову допомогу. 
30 жовтня 2019 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив частково відмовити позивачу в задоволенні вимог щодо стягнення встановленого індексу інфляції зменшивши суму до 210,87 грн., щодо стягнення 3% річних зменшивши суму до 957,80 грн., посилаючись на неправильний розрахунок позивача вказаних сум та просив відмовити у стягненні пені з огляду на відсутність для цього правових підстав.
19 грудня 2019 року позивач подав відповідь на відзив, зазначив, що усі розрахунки які він провів є вірними, здійснені відповідно до роз`яснення ВГСУ (інформаційний лист від 17.02.2012 № 01-06/928/2012 та Постанова від 17.12.2013 № 14), листа ВСУ від 03.04.97 № 62-97, Постанова ВГСУ від 01.02.2012 № 52/30. 
Розрахунок пені проведено на підставі ст. 612, 549, 551, 1048 ЦК України.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 15.01.2020 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 3 362,03 гривень, що складається з суми встановленого індексу інфляції - 2 504,56 гривень та 3% річних - 857,47 гривень від простроченої суми за період з 28.05.2018 по 05.03.2019. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 4018,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. 
Просив рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 13 036,60 грн., які складаються з : 4 228,25 грн. - суми встановленого індексу інфляції; 1 304,45 грн. - 3% річних; 7 503,90 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань на рівні облікової ставки НБУ. 
Стягнути з відповідача 5 171,00 грн. судових витрат: 768,40 грн. судового збору за подання позовної заяви в суді першої інстанції; 3 250,00 грн. витрат на правничу допомогу адвоката згідно з договором № 7 від 09.04.2019 про надання правничої допомоги; 1 152,60 грн. судового збору  за подання апеляційної скарги.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи; висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи. Ухвалюючи рішення від 15.01.2020 суд першої інстанції не правильно застосував норми матеріального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України таке рішення підлягає скасуванню. 
Зазначив, що суд першої інстанції помилково провів розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних починаючи з 28.05.2018 замість 01.01.2018, оскільки рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24.04.2018 встановлено, що заборгованість ОСОБА_2 за договором позики складає 41 338,98 грн. за період з 14.08.2017 по 31.12.2017 (140 днів прострочення). 
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 24.04.2018 було виконано лише 05.03.2019, тому розрахунковий період прострочення терміну виконання зобов`язання відповідача слід рахувати з 01.01.2018 по 05.03.2019. 
Апелянт зазначив, що відмова суду першої інстанції у нарахуванні та стягненні з відповідача відсотків є безпідставною, оскільки позивач не заявляв цієї вимоги, проте зазначив у відповіді на відзив, який судом не взято до уваги.
Відповідно до  ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24 квітня 2018 року було задоволено позов   ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про стягнення боргу за договором позики. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 41 338 (сорок одна тисяча триста тридцять вісім) грн. 98 коп., яка складається з суми основного боргу 36 995,00 грн., процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 2035,23 грн., інфляційних збитків в розмірі 1883,05 грн., 3% річних в розмірі 425,70 грн. за період з 14.08.2017 по 31.12.2017 та стягнуто також  судові витрати в  сумі  9 040,00 грн. 
Рішення набрало законної сили 28.05.2018. 
05.06.2018 Обухівським районним судом Київської області було видано виконавчі листи на його виконання.
У зв`язку з ухиленням боржника від виконання зобов`язань ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 29.11.2018, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 20.02.2019, за поданням державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області було обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань покладених на нього за виконавчим листом Обухівського районного суду Київської області № 2-441/18 від 05.06.2018.
19.03.2019 ухвалою Обухівського районного суду Київської області заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення по цивільній справі № 372/3783/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2   про стягнення боргу за договором позики повернуто заявнику.
На виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 24.04.2018 у примусовому порядку державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області за виконавчим листом № 2-441/18 про стягнення з ОСОБА_2   на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 41 338,98 грн. було відкрито виконавче провадження ВП № 56712463.
26.03.2019 старшим державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 56712463 за виконавчим листом № 2-441/18 в зв`язку з тим, що борг ОСОБА_2   на користь ОСОБА_1 у сумі 41 338,98 гривень стягнуто повністю, що підтверджується Платіжним дорученням № 2666 від 12.03.2019 та стягнуто повністю виконавчий збір.
Задовольняючи позов ОСОБА_1 частково, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що з урахуванням невиконання ОСОБА_2 рішення Обухівського районного суду Київської області від 24.04.2018, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу знецінення неповернутих коштів та 3% річних за час невиконання рішення суду в порядку ст. 625 ЦПК України за період з 28.05.2018 по 05.03.2019. 
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 611, 612 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до правового висновку постанови Верховного Суду України від 15.11.2010 у справі № 3-11гс10, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. 
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо періоду нарахування інфляційних втрат та  3 % річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до Рішення Обухівського районного суду Київської області від 24.04.2018 з ОСОБА_2 стягнуто 41 338, 98 грн., яка складається з суми основного боргу 36 995,00 грн., процентів від позики 2 035,23 грн., інфляційних втрат  1 883,05 грн., 3 %  річних 425, 70 за період з 14.08.2017 по 31.12.2017.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні інфляційних втрат та 3 % річних за період з 01.01.2018 по 05.03.2019, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Відповідно до матеріалів справи, моментом порушення грошового зобов`язання є не повернення ОСОБА_2 боргу 14 серпня 2017 року.
Зазначена обставина встановлена рішенням Обухівського районного суду Київської області від  24 квітня 2018 року, що не потребує доказування.
Рішенням від 24.04.2018 року стягнуто суму боргу в розмірі 41 338, 98 грн. за період з 14.08.2017 по 31.12.2017.
Період з 01.01.2018 по 05.03.2019 є періодом невиконання грошового зобов`язання, за який підлягає стягненню інфляційні втрати та 3 % річних за час невиконання зобов`язання.
Відповідно до постанови Верховного Суду України від 26.04.2017 № 3-1522гс/6 вимоги про стягнення грошових коштів передбачених ст. 625 ЦК України не є додатковими вимогами, в розумінні ст. 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу строку позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення строку позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливо до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. 
Розрахунки ОСОБА_1 проведені щодо визначення розміру інфляційних втрат та 3 %  річних за період з 01.01.2018 по 05.03.2019, колегія суддів перевірила та вважає їх правильними.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
На відміну від процентів, які є  платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов`язання.
Колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення вимог апелянта в частині стягнення пені та погоджується в цій частині з висновком суду першої інстанції, оскільки в силу вимог ст.625 ЦК України, стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов`язання не передбачено. 
Також пеня не була передбачена сторонами у договорі позики. 
Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині збільшення суми стягнення інфляційних втрат - 4 228,25 грн. та 3 %  річних - 1 304,45грн. за період з 01.01.2018 по 05.03.2019.
Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За подачу позовної заяви до суду першої інстанції з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 322,73 грн. За подачу апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 484,09 грн.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, що суд першої інстанції помилково стягнув з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу. 
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до матеріалів справи позивачем не додано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, акту приймання передачі робіт з деталізованим опису виконаних адвокатом робіт з зазначенням витраченого часу та його вартості.
З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 15.01.2020 в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних змінити.
Збільшити суму інфляційних втрат з 3 362 (три тисячі триста шістдесят дві) грн. 03 коп. до 4 228,25 (чотири тисячі двісті двадцять вісім) грн. 25 коп. та 3 % річних з 857,47 (вісімсот п`ятдесят сім) грн. 47 коп. до 1 304,45 (одна тисяча триста чотири) грн. 45 коп., за період з 01 січня 2018 року по 05 березня 2019 року, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 15.01.2020 в частині стягнення  витрат на правову допомогу скасувати.  
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 322 (триста двадцять дві) грн. 73 коп. судового збору за подачу позовної заяви та  484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 09 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                             Д.Р. Гаращенко

Судді                                                                                                         Т.О. Невідома

                                                                                                                   А.А. Пікуль