Постанова
Іменем України                                  
 
13 травня 2020 року
м. Київ                                                    
 
справа № 325/1089/15-ц
 
провадження № 61-2388св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),         Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , яка діє від свого імені та як законний представник малолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
треті особи:  ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Литейщик», виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області, Приазовська районна державна адміністрація Запорізької області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 05 вересня 2019 року у складі судді Пантилус О. П. та постанову Запорізького апеляційного суду від 18 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Кухаря С. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.   Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом                         до ОСОБА_2 , яка діє від свого імені та як законний представник малолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Литейщик», виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області, Приазовська районна державна адміністрація Запорізької області, про стягнення половини вартості внеску до статутного фонду товариства з обмеженою відповідальністю, внесеного за рахунок спільних коштів подружжя.
 
Позовна заява мотивована тим, що з 10 липня 1982 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі  із ОСОБА_9 . Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 квітня 2015 року шлюб між нею та ОСОБА_9 розірвано. У вказаному судовому рішенні зазначено, що шлюбні відносини між подружжям припинені у жовтні 2014 року.
 
Зазначала, що перебуваючи в шлюбі подружжя мало спільний бюджет, який складався із: їх заробітної плати, доходів від підсобного господарства, доходу від діяльності підприємств, пенсії, з якого відповідач робив внески до статутних капіталів таких підприємств:
з 22 червня 2002 року ОСОБА_9 був засновником ТОВ «Таврійська ливарна компанія «Талко», у зв`язку із чим зі спільних сумісних коштів зробив внесок до статутного фонду даного товариства у розмірі                         466 700,00 гривень (іншими засновниками даного товариства є                ОСОБА_6 та ТОВ «Литейщик»);
з 05 листопада 2005 року ОСОБА_9 був засновником ТОВ «Литейщик»,             у зв`язку із чим зі спільних сумісних коштів зробив внесок до статутного фонду даного товариства у розмірі 1 428 255,00 гривень (іншим засновником даного товариства є ОСОБА_6 );
з 15 листопада 2004 року ОСОБА_9 був засновником ТОВ «Нововасилівський завод продтоварів», у зв`язку з чим зі спільних сумісних коштів зробив внесок до статутного фонду товариства у розмірі                                  112 080,00 гривень (іншим засновником даного товариства є                   ОСОБА_6 );
з 11 червня 2012 року ОСОБА_9 є засновником ТОВ «Компанія «Талко», у зв`язку із чим зі спільних сумісних коштів зробив внесок до статутного фонду даного товариства у розмірі 153 176,00 гривень (іншим засновником даного товариства є ОСОБА_6 );
з 15 січня 2013 року ОСОБА_9 був засновником ТОВ «Талко-Метал-Посуд», у зв`язку із чим зі спільних сумісних коштів зробив внесок до статутного фонду даного товариства у розмірі 45 000,00 гривень (іншими засновниками даного товариства є ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ).
 
Вказувала, що внески ОСОБА_9 до статутних фондів товариств підтверджуються витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, а також довідками з Приазовського відділення Приморської ОДПІ.
 
Всі зазначені внески в статутні фонди товариств з обмеженою відповідальністю на загальну суму 2 205 206,00 гривень були внесені відповідачем за рахунок спільних сумісних коштів та спільної праці.
 
Вважає, що її частка у спільних сумісних коштах, внесених відповідачем в статутні фонди вищевказаних товариств складає 1 102 603,00 гривень.
 
Уточнивши позовні вимоги,  ОСОБА_1 просила суд стягнути із                      ОСОБА_9 на її користь:
Ѕ частину вартості внеску, внесеного ОСОБА_9 до статутного фонду ТОВ «Таврійська ливарна компанія «Талко» за рахунок спільних коштів подружжя, у розмірі 233 350,00 гривень;
Ѕ частину вартості внеску, внесеного ОСОБА_9 до статутного фонду ТОВ «Литейщик» за рахунок спільних коштів подружжя, у розмірі                            714 125,00 гривень;
Ѕ частину вартості внеску, внесеного ОСОБА_9 до статутного фонду ТОВ «Нововасилівський завод продтоварів» за рахунок спільних коштів подружжя, у розмірі 56 040,00 гривень;
Ѕ частину вартості внеску, внесеного ОСОБА_9 до статутного фонду ТОВ «Компанія «Талко» за рахунок спільних коштів подружжя у розмірі                 76 588,00 гривень;
Ѕ частину вартості внеску, внесеного ОСОБА_9 до статутного фонду ТОВ «Талко-Метал-Посуд» за рахунок спільних коштів подружжя у розмірі     22 500,00 гривень.
 
УхвалоюПриазовського районного суду Запорізької області від 08 серпня 2016 року, за клопотанням позивача, провадження у вказаній цивільній справі було зупинено до вступу у справу правонаступників відповідача ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Ухвалою Приазовського районного суду Запорізької області від 13 квітня 2017 року до участі у справі в якості співвідповідачів - правонаступників після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , залучені його спадкоємці за законом першої черги: ОСОБА_2 (дружина померлого), малолітня ОСОБА_3 (донька померлого та ОСОБА_2 ), а також ОСОБА_5 та ОСОБА_5 , які є синами позивача та померлого                   ОСОБА_9 .
 
Ухвалою Приазовського районного суду Запорізької області від 13 квітня 2017 року законним представником малолітньої ОСОБА_3 залучена її мати ОСОБА_2 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 05 вересня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено 
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено набуття саме у шлюбі грошових коштів, які внесені ОСОБА_9 до статутних фондів та достовірний розмір внесків.
 
Крім того, районний суд зазначив, що відповідно до статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Оскільки позивачем не зазначені обставини про пред`явлення претензії до кредиторів в установлені законом строки та порядку, відтак, сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 18 грудня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє від свого імені та як законний представник малолітньої ОСОБА_3 , в особі представника ОСОБА_10 залишено без задоволення.
Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 05 вересня 2019 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що районний суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі                            № 14-53цс18, вважав, що позивачем не зазначені обставини про пред`явлення претензії до спадкоємців в установлені законом строки та порядку.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити рішення про задоволення позову.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що висновки судів попередніх інстанцій про недоведеність набуття саме у шлюбі грошових коштів, які внесені ОСОБА_9 до статутного фонду товариств є необґрунтованими та суперечать нормам матеріального права.
 
Посилається на положення статті 60 ЦК України та на презумпцію права спільної сумісної власності. Вказує, що за період перебування у шлюбі ОСОБА_9 зробив внески до статутних фондів зі сумісних доходів, тобто заробітної плати, додаткових доходів від підсобної господарської діяльності, та за рахунок щорічно отриманих дивідендів від діяльності вказаних підприємств з 1997 року до 2013 року, отже, за рахунок спільних коштів.
 
Вважає, що суди попередніх інстанцій застосували положення статті 1282 ЦК України, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Натомість суди не застосували положення статей 60, 61, 69, 70 СК України та статтю 368 ЦК України.
 
Звертає увагу на рішення Конституційного Суду України від 19 грудня                     2012 року у справі № 1-8/2012 за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення статті 61                 СК України, у якому зазначено, що статутний капітал приватного підприємства є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У березні 2020 року ОСОБА_5 та ОСОБА_5 подали відзив на касаційну скаргу, у якому зазначили, що касаційну скаргу ОСОБА_1 підтримують та просять її задовольнити. Вважають, що оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, оскільки ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права.
 
У квітні 2020 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, у якому зазначила, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх скасування немає.
Зазначає, що ні вона, ні її донька не отримували у спадщину грошових внесків, зроблених ОСОБА_9 за життя до статутних фондів товариств, так само, як і не отримувала у спадщину частку у процентному співвідношенні у статутному капіталі даних товариств, відповідні свідоцтва про право на спадщину на майно померлого чоловіка їй не видано.
Вказує, що позивачкою не надано доказів щодо вартості спадкового майна померлого, якою повинні обмежуватися майнові вимоги кредиторів.
Вважає, що вона та її малолітня донька як спадкоємці не несуть обов`язків перед позивачкою щодо сплати на її користь вказаної компенсації.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У лютому 2020 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою судді Верховного Суду від 28 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 квітня 2020 року справу призначено                      до розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
10 липня 1982 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 10 липня 1982 рокусерії НОМЕР_1 .
 
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області                  від 20 квітня 2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 розірвано. За встановленими у рішенні обставинами шлюбні відносини між подружжям припинені із 06 жовтня 2014 року.
 
Відповідно до витягів із Єдиного державного реєстру юридичних осіб ОСОБА_9 є одним із засновників товариств з обмеженою відповідальністю:
«Таврійської ливарної компанії «Талко» з розміром внеску 466 700,00 грн, іншими засновниками є: ОСОБА_6 , ТОВ «Литейщик», загальний розмір статутного капіталу та дата закінчення його формування -                              3 000 000 грн, 22 червня 2002 року;
«Литейщик» з розміром внеску 1 428 255,00 грн, іншим засновником є - ОСОБА_6 , загальний розмір статутного капіталу та дата закінчення його формування - 7 650 000,00 грн, 05 листопада 2004 року;
«Нововасилівський завод продтоварів» з розміром внеску 112 080,00 грн, іншим засновником є - ОСОБА_6 , загальний розмір статутного капіталу та дата закінчення його формування - 600 000,00 грн, 15 листопада 2005 року;
«Компанія «Талко» з розміром внеску 59 776,00 грн, іншим засновником є - ОСОБА_6 , загальний розмір статутного капіталу та дата закінчення його формування - 320 000,00 грн, 11 червня 2012 року;
«Талко-Метал-Посуд» з розміром внеску 45 000,00 грн, іншими засновниками є - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , загальний розмір статутного капіталу 300 000,00 грн, дата закінчення його формування не вказана, дата проведення державної реєстрації 15 січня 2013 року.
 
Відповідно до інформації Приморської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Запорізькій області від 11 березня 2016 року розмір статутного внеску ОСОБА_9 до вказаних ТОВ складає такі ж розміри, як зазначено у вищенаведених витягах.
 
Згідно з копіями фінансових звітів, наданих 13 листопада 2015 року Головним управлінням статистики у Запорізькій області на ухвалу суду про забезпечення доказів від 30 жовтня 2015 року, а також наданих товариствами на запит адвоката Застрожнікової К. С. :
ТОВ «Таврійська ливарна компанія «Талко» станом на кінець 2013 року не мало неоплаченого власного капіталу, а на кінець 2015 року - 93 000 грн;
ТОВ «Литейщик» станом на кінець 2014 року мало неоплачений капітал                236 000 грн, а на кінець 2015 року - 626 800 грн;
ТОВ «Нововасилівський завод продтоварів» станом на кінець 2013 року не мало неоплаченого власного капіталу;
ТОВ «Компанія «Талко» мало неоплачений капітал на кінець 2013 року у розмірі 155 000 грн, на кінець 2014 - 96 700 грн, на кінець 2015 року -           94 900 грн;
ТОВ «Талко-Метал-Посуд» мало неоплачений капітал на кінець 2013 року - 30 000 грн, а на кінець 2014 року - не мало неоплаченого власного капіталу.
 
З наявних в матеріалах справи довідок товариств вбачається,                               що засновником ОСОБА_9 до статутного фонду товариств зроблені такі внески: ТОВ «Компанія «Талко» -- 583 00,00 грн (заборгованість складає                  94 876 грн), ТОВ «Литейщик» -- 801 497,27 грн (заборгованість                          626 757,73 грн), ТОВ «Таврійська ливарна компанія «Талко» -- 373 300,00 грн (заборгованість 93 200,00 грн), в інших ТОВ заборгованість відсутня та внесено до ТОВ «Талко-Метал_Посуд» 45 000 грн, а в                                                  ТОВ «Нововасилівський завод продтоварів» 112 080,00 гривень. Згідно наданих касових документів ОСОБА_9 вносились гроші частинами. Загалом ОСОБА_9 внесено коштів 1 390 177,27 грн.
 
Відповідно до відомостей з трудової книжки від 09 липня 1980 року          серії НОМЕР_7 , ОСОБА_1 в період перебування у шлюбі з                    ОСОБА_9 працювала (том 3, а. с. 97-102).
 
В рахунку № НОМЕР_4 в Ощадбанку зазначено, що ОСОБА_1 мала певні збереження коштів, залишок станом на 23.06 - 3 337,01 грн (рік не зазначено) (том 3, а. с. 103-105).
 
У довідці Мелітопольського міського суду Запорізької області від 17 червня 1997 року зазначено, що ОСОБА_9 вніс в касу суду вартість машини лиття під тиском та суд пропонує ВАТ «Мелітопольському заводу «Автоцветлит» видати ОСОБА_9 на його вимогу машину (том 3,                       а. с. 106). 
 
Згідно з інформацією ТОВ «Литейщик» від 19 квітня 2016 року машина лиття під тиском за № 711А09 № 9, рік введення в експлуатацію 1979, перебуває на балансі ТОВ і обліковується на рахунку НОМЕР_5 «Основні засоби» (том 3,                   а. с. 143).
 
Відповідно до договору оренди від 02 січня 1998 року № 21 ОСОБА_9 передав в тимчасове користування ТОВ «Литейщику» автомобіль М-241      № В-3566 ЯТ вартістю 5 000 грн з орендною платою - 600 грн на місяць      (том 1, а. с. 107).
 
Згідно з довідками про доходи ОСОБА_9 , працюючи директором ТОВ «Литейщик», він отримав дохід у 2014 році - 9 000,00 грн; у 2013 році -                    9 000,00 грн; у 2012 році - 9 627,01 грн, у 2011 році - 8 406,62 грн; у 2010 році - 4 906,59 грн, у 2009 році - 3 581,80 грн, у 2008 році - 3 517,58 грн, у 2007 році - 2 830,06 грн, у 2006 році - 2 497,64 грн, у 2005 році - 1 944,95 грн,                 у 2004 році - 2 268,46 грн, у 2003 році - 3 100,06 грн, у 2002 році -                    2 679,3 грн, у 2001році - 1 028,90 грн, у 2000 році - 1 219,90 грн, у 1999 році - 1 206,90 грн, у 1998 році - 1 220,50 грн, у 1997 році - 690,00 грн; працюючи заступником генерального директора ТОВ «Таврійська ливарна компанія «Талко» отримав у 2002 році - 475,05 грн, у 2003 році - 576,14 грн,                     у 2004 році - 760,24 грн, у 2005 році - 973,40 грн, у 2006 році - 9 794,92 грн,            у 2007 році - 10 180,55 грн, у 2008 році - 13 965,81 грн, у 2009 році -                       13 857,19 грн, у 2010 році - 17073,68 грн, у 2011 році - 17 497,44 грн,                          у 2012 році - 15 870,64 грн, у 2013 році - 18 942,44 грн, у 2014 році -                18 648,33 грн; працюючи у ВАТ «Мелітопольський завод Автокольорлит» за період із 1983 по 1989 роки нараховано заробітної плати - 25 737,86 руб.,                в період із 1990 по 1996 - 429 062 734,87 (у купонах, купонах-карбованцях),         в період із вересня 1996 по червень 1997 - 1 620,20 грн. Всього разом сума становить 208 962,30 гривень (том 3, а. с. 108-130).
 
Відповідно до довідок про доходи ОСОБА_1 в ТОВ «Таврійська ливарна компанія «Талко» вона отримала дохід за 10 місяців 2014 року -                    11 643,18 грн, у 2013 році - 14 608,80 грн, у 2012 році - 13 140,24 грн,                у 2011 році - 12 755,33 грн, у 2010 році- 10 212,42 грн, що в сумі складає              62 359,97 грн (том 3, а. с. 131-135).
 
Згідно з довідок ВАТ «Мелітопольський завод Автокольорлит» ОСОБА_1 із липня 1980 року до 1986 року отримала дохід у сумі 6 695,07 рублів,                      з 1987 року до 1993 року - 2 333 870,85 у купонах та купоно-карбованцях;             з вересня 1996 року до серпня 2001 року - 3 612,57 грн (том 3,                           а. с. 136-142).
 
У довідках Мелітопольського об`єднаного управління ПФУ від 29 березня 2016 року зазначено про отримання пенсії ОСОБА_1 як особою з інвалідністю ІІІ групи в періоди з червня 2006 року до грудень 2006 року -             2 380,48 грн; за 2007 рік - 4 987,95 грн; за 2008 рік - 5 811,96 грн; за 2009 рік - 6 968,84 грн; за 2010 рік - 8 853,08 грн; за 2011 рік - 9 316,36 грн;                        за 2012 рік - 10 908,00 грн; за 2013 рік - 11 983,00 грн; з січня до жовтня 2014 року - 10 511,93 грн, що в сумі складає 71 721,60 грн (том 1,                            а. с. 147-156).
 
Відповідно до довідки ТОВ «Литво» ОСОБА_1 в період 1998 року до               2005 року нарахована заробітна плата в розмірі 16 707,21 грн (том 3,              а. с. 156-157).
 
Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 від 05 травня 2016 року ОСОБА_9 і ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 05 травня 2016 року (том 4, а. с. 132).
 
ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 02 серпня 2016 року (том 4, а. с. 131).
 
Дітьми померлого є: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (мати ОСОБА_2 ); ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (том 4, а. с. 133-135).
 
Дружина та троє дітей померлого звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини (том 4, а. с. 122-125).
 
ОСОБА_1 звернулася з претензією до спадкоємців ОСОБА_9 , у якій просила виплати за виконавчим провадженням про стягнення із померлого на її користь боргу у розмірі 106 439,00 грн (том 4, а. с. 126).
 
У довідках товариств з обмеженою відповідальністю зазначено, що :
частка у статутному капіталі ТОВ «Таврійська ливарна компанія «Талко», що належала засновнику ОСОБА_9 складає 15,557% або 466 700,00 грн та сплачена частково в розмірі 373 500,00 грн, заборгованість складає               93 200,00 грн;
частка у статутному капіталі ТОВ «Литейщик», що належала засновнику ОСОБА_9 складає 18,67% або 1 428 255,00 грн та сплачена частково в розмірі 801 497,27 грн, заборгованість складає 626 757,73 грн;
частка у статутному капіталі «Компанія «Талко», що належала засновнику ОСОБА_9 складає 18,68% або 153 176,00 грн та сплачена частково в розмірі 58 300,00 грн, заборгованість складає 94 876,00 грн;
частка у статутному капіталі ТОВ «Талко-метал-посуд», що належала засновнику ОСОБА_9 складає 15% або 45 000,00 грн та сплачена повністю;
частка у статутному капіталі ТОВ «Нововасилівський завод продтоварів», що належала засновнику ОСОБА_9 складає 18,68% або 112 080,00 грн та сплачена повністю (том 4, а. с. 112-116).
 
Відповідно до розписок від 13 квітня 2009 року, 29 квітня 2009 року, 19 липня 2013 року, 15 січня 2014 року, 17 січня 2014 року ОСОБА_9 взяв у       ОСОБА_13 у позику грошові кошти у розмірі 117 710 грн, 63 000 грн, 45 000 грн, 89 000 грн, 58 300 грн, відповідно (том 3, а. с. 183-187).

 
2.   Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України                      під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.
 
Стаття 57 СК України визначає перелік видів особистої приватної власності одного із подружжя та підстави її набуття.
 
Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
 
За правилами частини першої статті 69, частини першої статті 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
 
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. 
 
Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
 
Судами встановлено, що з 10 липня 1982 року ОСОБА_1 та ОСОБА_9 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 квітня 2015 року.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  в частині виплати Ѕ частини вартості внеску до статутного капіталу ТОВ «Таврійська ливарна компанія «Талко», ТОВ «Литейщик», ТОВ «Нововасилівський завод продтоварів», ТОВ «Компанія «Талко», ТОВ «Талко-Метал-Посуд» суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, зазначив, що стороною позивача не надано доказів на підтвердження факту внесення коштів ОСОБА_9 до статутних фондів вказаних товариств за рахунок спільного майна подружжя, що виключає можливість вважати цю обставину доведеною.
 
При цьому такі висновки суду суперечать попередньо викладеним висновкам про те, що у разі встановлення, що майно набуте за час шлюбу, за чинним сімейним законодавством презюмується його належність подружжю. Той з подружжя, хто вважає майно своїм особистим, повинен належними та допустимими доказами це довести.
 
Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). При цьому відповідно до частини третьої статті 71 СК України, речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.
 
Якщо один з подружжя є учасником підприємства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства.
 
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду України                                    від 03 червня 2015 року у справі № 6-38цс15 та від 11 березня 2015 року           у справі № 6-21цс15.
 
Встановлено, що у травні 2016 року ОСОБА_1 пред`явила позов до ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 02 серпня 2016 року. Ухвалою Приазовського районного суду Запорізької області від 13 квітня 2017 року до участі у справі в якості співвідповідачів - правонаступників після смерті ОСОБА_9 залучені його спадкоємці за законом першої черги: ОСОБА_2 (дружина померлого), малолітня ОСОБА_3 (донька померлого та ОСОБА_2 ),                   а також ОСОБА_5 та ОСОБА_5 , які є синами позивача та померлого                  ОСОБА_9 .
 
Відповідно до статті 55 Закону України «Про господарські товариства»,          в редакції на час виникнення спірних правовідносин, зазначено, що при реорганізації юридичної особи, учасника товариства, або у зв`язку зі смертю громадянина, учасника товариства, правонаступники (спадкоємці) мають переважне право вступу до цього товариства. 
При відмові правонаступника (спадкоємця) від вступу до товариства            з обмеженою відповідальністю або відмові товариства у прийнятті до нього правонаступника (спадкоємця) йому видається у грошовій або натуральній  формі частка у майні, яка належала реорганізованій або ліквідованій  юридичній особі (спадкодавцю), вартість якої визначається на день  реорганізації або ліквідації (смерті) учасника. У цих випадках розмір  статутного капіталу товариства підлягає зменшенню.
 
До спадкоємців померлого ОСОБА_9 в порядку спадкування на підставі положень статті 55 Закону України «Про господарські товариства» перейшло право вимоги до товариств в межах вартості часток, внесених ОСОБА_9 до статутних капіталів цих товариств. Позивач має право вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя. З огляду на зазначене, до позивача перейшло право вимоги до спадкоємців померлого на стягнення половини вартості часток, внесених ОСОБА_9 до статутних капіталів товариств.
 
При цьому позивач не є кредитором первісного відповідача ( ОСОБА_9 )    в розумінні положень статті 1281 ЦК України, оскільки її вимоги пред`явлені у порядку поділу спільного майна (у тому числі майнових прав), яке було успадковане спадкоємцями ОСОБА_9 . Щодо таких вимог (про стягнення половини вартості внесків до статутних фондів товариств з обмеженою відповідальністю, внесених за рахунок спільних коштів подружжя) не може бути застосований преклюзивний строк, передбачений статтею 1281             ЦК України, оскільки на момент смерті ОСОБА_9 у нього не існувало зобов`язання (боргу) перед ОСОБА_1 , встановленого відповідним рішенням суду у порядку поділу спільного майна.
 
Отже, відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій зазначених вище положень закону не врахували та дійшли помилкових висновків про застосування до спірних правовідносин положень            статей 1281, 1282 ЦК України.
 
Судами попередніх інстанцій не враховано наявність у матеріалах справи доказів про отримання доходів кожним з колишнього подружжя за час перебування у шлюбі та, відповідно, внесення ОСОБА_9 вкладів до статутних фондів товариств. При цьому судами не надано належної оцінки доказам, які підтверджують суми вкладів ОСОБА_9 до статутних фондів товариств, учасником яких він був.
 
Суди попередніх інстанцій у порушення статей 263-265, 382 ЦПК України не забезпечили повного та всебічного розгляду справи, не встановили усіх обставин справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не перевірили належно доводів позивача, застосували до спірних правовідносин норми матеріального права, які не підлягають застосуванню.
 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. 
 
Згідно із частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.  
Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості під час розгляду справи в касаційному порядку встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, то усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду неможливо, тому, оскільки порушення норм процесуального права допущені обома судами, справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 05 вересня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 18 грудня            2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Д. Д. Луспеник   І. А. Воробйова   Б. І. Гулько   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк