Справа № 759/18576/19                                                                                                           Суддя в І-й інстанції  Марко Я.Р.
Провадження № 33/824/825/2020                                                                                     Суддя в II-й інстанції  Ігнатюк О.В.

 
КИЇВСЬКИЙ   АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД

 

П О С Т А Н О В А
І м е н е м    У к р а ї н и
 
20 травня 2020 року                                                                                    м. Київ
 
Київський апеляційний суд
у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Ігнатюка О.В., з участю: захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Мельника Ф.В., іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 , розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року, -
в с т а н о в и в :
Постановою судді Святошинського районного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.
ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він, 01 жовтня 2019 року, о 16 годині 15 хвилини, в м. Києві, керуючи автомобілем марки «Suzuki», номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Гостомильській, 1, в порушення вимог п.п. 16.11 ПДР України, при виїзді на перехрестя з вул. Стеценка, не надав перевагу у русі автомобілю марки «BMW», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі та здійснив з ним зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 указано на незаконність постанови судді та необхідність її скасування. В обґрунтування доводів апеляційної скарги послався на те, що постанова винесена із порушенням норм чинного законодавства, обставини справи з`ясовані неповно, висновки судді не відповідають фактичним обставинам справи. Вказав на те, що суд першої інстанції із технічних причин не дослідив наявний у матеріалах справи відеозапис на якому зафіксовано момент дорожньо-транспортної пригоди та із якого вбачається те, що місце зіткнення транспортних засобів знаходиться не на перехресті, а на проїзній частині дороги. Наведене, на думку апелянта свідчить про необґрунтованість поставленого йому у вину порушення п. 16.11 ПДР України. Окрім того, ОСОБА_1 вказав на необґрунтованість доводів судді суду першої інстанції про те, що він, у поясненнях наданих у день дорожньо-транспортної пригоди фактично визнав свою вину. Апелянт звернув увагу на те, що відповідно до вказаних пояснень, він вказав на те, що не бачив автомобіль «BMW», оскільки той рухався позаду керованого ним автомобіля. Просив постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою звільнити його від адміністративної відповідальності, у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Вислухавши пояснення:
захисника Мельника Ф.В., який подану апеляційну скаргу підтримав, підтвердив доводи цієї скарги та просив її задовольнити;
іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 , яка заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважала її доводи необґрунтованими та просила залишити її без задоволення;
вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Висновки судді місцевого суду про доведеність порушення водієм ОСОБА_1 вимог ПДР України, внаслідок чого були пошкоджені автомобілі стверджуються доказами зібраними у ході провадження у цій справі, які були досліджені у суді.
Із змісту пояснень іншого учасника ДТП ОСОБА_2 вбачається, що вона рухалась по головній дорозі, автомобіль під керуванням ОСОБА_1 виїжджаючи із другорядної дороги не надав їй перевагу у русі внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів.
Відповідно до пояснень ОСОБА_1 , які він дав у ході фіксування поліцейським обставин ДТП, він ( ОСОБА_1 ), виїжджаючи із другорядної дороги на головну не замітив автомобіль під керуванням ОСОБА_3 .
Із наявних у матеріалах справи фотоматеріалів та відеозаписів події встановлюються наступні факти: 
автомобіль під керуванням ОСОБА_1 рухався по проїзній частині дороги на якій, перед виїздом на іншу дорогу, встановлений знак 2.1 «Дати дорогу» розділу 33 ПДР України;
зіткнення автомобілів «Suzuki» та «BMW» сталося на смузі руху головної на які виїхав автомобіль «Suzuki», при цьому цей автомобіль в момент зіткнення розташовувався уздовж смуги руху;
автомобіль «BMW» рухався по головній дорозі;
зіткнення автомобілів відбулося на незначній віддалі від місця перехрещення головної та другорядної дороги.  
Наведене дає підстави стверджувати те, що водій ОСОБА_1 , виїжджаючи із другорядної дороги на головну у зоні дії знаку 2.1 «Дати дорогу», відповідно до вимог п. 16.11 ПДР України зобов`язаний був дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджали  до нерегульованого перехрестя по головній дорозі. Оскільки автомобіль «BMW», під керуванням ОСОБА_3 , під`їжджав до перехрестя по головній дорозі, то водій ОСОБА_1 зобов`язаний був надати дорогу цьому автомобілю. Тобто, діючи у відповідності до вимог п. 1.10 та п. 16.11 ПДР України водій ОСОБА_1 при наближенні до перехрестя із головною дорогою, за умови наближення по головній дорозі до перехрестя автомобіля «BMW» під керуванням ОСОБА_3 зобов`язаний був не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів, якщо це могло примусити водія ОСОБА_3 , яка мають перевагу у русі, змінити напрямок руху або швидкість. Вчинивши всупереч вимогам п. 16.11 ПДР України зазначені дії, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Апеляційна скарга ОСОБА_1 та пояснення захисника у суді апеляційної інстанції не містять доводів, які би указували на незаконність рішення, ухваленого суддею місцевого суду. Посилання на невідповідність даних, які занесені до схеми місця ДТП фактичним даним місця події (лінійним розмірам, розташуванню транспортних засобів, місця зіткнення, тощо) не ґрунтуються на матеріалах  справи. Так, схема місця ДТП підписана обома учасниками ДТП, які погодились із зазначеними у ній даними. Наявні у матеріалах справи фото та відеоматеріали підтверджують правильність складеної схеми місця ДТП.
Посилання на те, що ОСОБА_1 закінчив маневр виїзду на головну дорогу і здійснював по ній рух, що виключає наявність у його діях порушень вимог п. 16.11 ПДР України не ґрунтується на вимогах ПДР України, які п. 16.11 зобов`язують водія при виїзді із другорядної дороги на головну дати дорогу транспортним засобам які рухаються по головній дорозі. Аналіз схеми місця ДТП, наявних у матеріалах справи відео - та фотоматеріалів дає підстави стверджувати те, що зіткнення транспортних засобів сталося на незначній віддалі від місця примикання другорядної дороги до головної та через незначний проміжок часу після виїзду автомобіля  «Suzuki» на головну дорогу. Ця обставина дає підстави стверджувати те, що водій автомобіля «Suzuki» перед виїздом на головну дорогу створював небезпеку для руху автомобіля «BMW»  і зобов`язаний був дати йому дорогу. Не надання дороги автомобілю, який рухається по головній дорозі свідчить про наявність порушення вимог п. 16.11 ПДР України.
Не ґрунтуються на вимогах ПДР України і посилання на те, що місце зіткнення транспортних засобів не є перехрестям. Так, відповідно до п. 1.10 ПДР України перехрестям є місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території. За змістом п.2.1 розділу 33 ПДР України знак 2.1 «Дати дорогу» встановлюється на нерегульованому перехресті. Наведене указує на те, що частина місцевості, де відбувався виїзд на головну дорогу та подальше зіткнення транспортних засобів є перехрестям.
Наведене указує на те, що доводи апеляційної скарги не знайшло свого підтвердження у ході розгляду справи у суді апеляційної інстанції.
Постанова судді Святошинського районного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року щодо  ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року щодо  ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                        О.В. Ігнатюк