ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/2288/19  Номер провадження 22-ц/814/522/20	Головуючий у 1-й інстанції Киричок С. А.  Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді: Абрамова П.С.,
Суддів: Бондаревської С.М., Пилипчук Л.І., 
розглянувши в порядку письмового письмовому провадженні в м. Полтаві цивільну справу за позовом  Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою  Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 20 листопада 2019 року, ухвалене без участі сторін  під головуванням судді Киричка С.А.., -

В С Т А Н О В И В:
короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

11 жовтня 2019 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просив суд стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 13721 гривню 64 копійки та судові витрати.
Підстави позову вмотивовував тим, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем був укладений кредитний договір №б/н від 31 січня 2008 року. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета - заява, «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку» складають договір між нею та банком, що підтверджується її підписом у заяві.
ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме, надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.
Взяті на себе зобов`язання позичальник ОСОБА_1 не виконує. Станом на 31 серпня 2019 року його заборгованість перед банком складає 13721 грн. 64 коп., з яких: 1494 грн. 83 коп. заборгованість за тілом кредиту; 10407 грн. 21 коп.- заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 690 гривень – нарахована пеня за прострочене зобов`язання, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень (фіксована частина) та 629,60 гривні (процентна складова). 

Рішенням Гадячького районного суду Полтавської області від 20 листопада 2019 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором «б/н від 31 січня 2008 року в сумі 1494 гривні 83 копійки.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в сумі 209 гривень 39 копійок 
В задоволенні інших позовних вимог – відмовлено.
короткий зміст вимог апеляційної скарги :
З даним рішенням не погодився позивач АТ КБ «ПриватБанк» та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.
Рішення суду першої інстанції оскаржено позивачем в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, пені за несвоєчасність сплати боргу та штрафів.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.
узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу :

Вказує на те, що не може бути взята до уваги правова позиція Верховного суду, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, оскільки відповідачем не оспорювалися і не заперечувалися умови договору, договір не визнавався недійсним, не оспорений факт його укладення.
Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом суперечить принципам платності кредитного договору, а також наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави.
Необхідність сплати боржником процентів кредитору передбачає ст. 169 Кодексу європейського договірного права. Відмова у задоволенні цих вимог є порушенням норм ст.ст. 1046 та 1048 ЦК України.
Звільнення судовими рішеннями боржників від сплати відсотків за кредитними договорами призведе до неможливості здійснювати виплату відсотків за депозитними договорами та іншими обов`язковими платежами.
Окрім цього, зазначає, що у підтвердження позовних вимог Банком надано довідку про умови кредитування, яка підписана позичальником та містить умови отримання ОСОБА_1 кредитних коштів.
узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду судом апеляційної інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

встановлені  судом першої інстанції та неоспорені  обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

Судом встановлено, що 31січня 2008 року ОСОБА_1 звернувся до позивача з заявою про відкриття рахунку та оформлення на її ім`я кредитної картки «Visa Classic» з бажаним кредитним лімітом 1800 гривень. Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань, утворилася заборгованість за кредитним договором , яка згідно з наданим Банком розрахунком станом на 31 серпня 2019 року становить 13721 грн. 64 коп., з яких: 1494 грн. 83 коп. заборгованість за тілом кредиту; 10407 грн. 21 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 690 гривень – нарахована пеня за прострочене зобов`язання, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень (фіксована частина) та 629,60 гривні (процентна складова).

Частково задовольняючи позовні вимоги, та ухваливши рішення про задоволення позовних вимог лише в частині непогашеного тіла кредиту в сумі 1494,83 гривні, місцевий суд виходив з того, що позивачем не надано належних доказів у підтвердження умов та строку отримання відповідачем кредиту. Матеріали справи не містять доказів того, що Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах справи, визнавалися відповідачем як беззаперечні умови кредитного договору, не містять підпису відповідача, а тому не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 31 січня 2008 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вважає висновки місцевого суду в частині відсутності доказів щодо визначеного розміру відсоткової ставки за кредитним договором та щодо стягнення комісії є помилковим.

 Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Місцевий суд вірно дійшов висновку про те, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву позичальника, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати штрафів та, зокрема саме у зазначеному в цьому документі, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої – договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період – з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом , тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
В цій частині висновки місцевого суду відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Поряд з цим, з матеріалів справи вбачається, що позичальник ОСОБА_1 31 січня 2008 року при укладенні договору підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Visa Classic», 30 днів пільгового періоду», яка містить базову відсоткову ставку в розмірі 3,0% в місяць, яка нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік. (а. с. 10).

У відповідності з вимогами ст.ст. 12, 81 Цивільно процесуального Кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до вимог ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

 З матеріалів  справи, поданої позовної заяви вбачається, що відповідач отримав кредит у розмірі 1800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 

У вказаній  заяві  сторони  не визначили строк  дії кредитної картки.

У відповідності з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. ( постанови ВеликоїПалати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).,31 жовтня 2018 року провадження № 14-318цс18), від 06.02.2019 року №14-491цс18.

З долученої до апеляційної скарги виписки вбачається, що номер кредитної карти  виданий  ОСОБА_1  є  НОМЕР_1 . Останній платіж ним було зроблено 15 листопада 2011 року ( а. с. 56). Строк дії платіжної картки не визначений.

Судом апеляційної інстанції справа була в загальному порядку та надано сторонам можливість надати свої пояснення в суді апеляційної інстанції, однак сторони диспозитивно розпорядилися своїми правами , та додаткових пояснень не надали. 
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Враховуючи, що сторони визначили розмір відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 36 % річних, нараховані банком відсотки в розмірі 10407 грн. 21 коп. відповідають умовам договору та підлягають стягненню з відповідача. 

Висновки місцевого суду про відмову в задоволенні цих позовних вимог є невірними. 

Підписаними умовами кредитування сторони визначили, що за несвоєчасне погашення заборгованості передбачено нарахування комісії у розмір 1% загальної суми заборгованості, але не менше 10 гривень в місяць, яка нараховується за наявності прострочки по кредиту.

З огляду на це нарахування комісії у розмірі 690 гривень відповідає підписаним сторонами умовам кредитування. 
Висновки місцевого суду про відмову у їх стягнення також не відповідають вимогам закону.

Поряд з цим, з матеріалів справи вбачається, що позивач нарахував штраф в сумі 1129,60 гривень, яка не обумовлена Довідкою, долученою до позовної заяви. Відмова в задоволенні позовних вимог в цій частині відповідає вимогам закону.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).,(Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)

Внаслідок неналежного виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, права позивача, як кредитора, були порушені. 

Відповідно до п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 20 листопада 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом та комісії, з ухваленням нового – про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за відсотками в сумі 10407,21 гривень, комісії за прострочене зобов`язання в сумі 690 гривень.

В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанції скарги підлягають компенсації з урахуванням норм ст. 141 ЦПК України, а також стягнутого за рішенням суду першої інстанції судового збору в сумі 209 гривень 39 копійок на користь АТ КБ «ПриватБанк» пропорційно задоволеним позовним вимогам. Так, за рахунок відповідача слід компенсувати 91,7 % сплаченого судового збору, що становить: 4194 гривні 50 копійок (4403 гривень 89 копійок – 209,39 гривень) /до суду першої інстанції позивач сплатив судовий збір в розмірі 1921 гривні, за подачу апеляційної скарги – 2881 гривню 50 копійок/.
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
        Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" – задовольнити частково.
Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 20 листопада 2019 року –скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитними коштами, комісії за прострочену заборгованість та розподілу судових витрат.
        Ухвалити нове рішенняв цій частині.
        Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за відсотками в сумі 10407 гривень 21 копійок, комісію за прострочене зобов`язання в сумі 690 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в рахунок відшкодування судових витрат в сумі 4194 гривні 50 копійок.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.
У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя :                                                П.С. Абрамов

Судді:                                                                 С.М. Бондаревська

Л.І. Пилипчук